ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6034/25 Справа № 212/7276/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 212/7276/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
заявниця -  ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Булах - Кобець Наталія Юріївна, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року, яка постановлена суддею Борис О.Н. у місті Кривого Рогу Дніпропетровської області області та повне судове рішення складено 01 квітня 2025 року, - 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі №212/7276/18 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.
Заява мотивована тим, що 19.10.2018 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено судовий наказ по справі №212/7276/18, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказаний судовий наказ був поданий для виконання до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рого Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 
Постановою державного виконавця цього Відділу було відкрито виконавче провадження №58011396 з примусового виконання судового наказу №212/7276/18, виданого 19.11.2018 року. 
28.03.2019 року стягувач звернулась до державного виконавця з заявою про повернення виконавчого документу без подальшого виконання та 21 квітня 2019 року державним виконавцем Коптєвою І.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
У зв?язку з невиконанням у добровільному порядку боржником ОСОБА_2 судового наказу №212/7276/18, стягувач звернулась до державного виконавця з проханням повторно відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, оскільки судовий наказ ОСОБА_1 не отримувала, вважаючи, що він зберігається у виконавчій службі. За результатами розгляду запиту адвоката, листом від 19.03.2025 Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено, що матеріали виконавчого провадження №58011396, після винесення постанови від 21.04.2019 року про закінчення виконавчого провадження, були знищені відповідно до Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 17.01.2024.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа у цивільній справі №212/7276/18 за заявою ОСОБА_6 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - задоволено.
Видано дублікат судового наказу, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 19 листопада 2018 року у цивільній справі № 212/7276/18, 2-н/212/813/18, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Булах - Кобець Н.Ю., просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду щодо наявності правових пістав для видачі дубліката виконавчого листа є передчасним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази його втрати. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази того, що стягувач  ОСОБА_7 не отримала у відділі ДВС оригінал виконавчого листа та, що виконавчий лист залишився у матеріалах виконавчого провадження, яке було знищене. Просить суд врахувати, що ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу після сварки подружжя, а потім вони примирилися та уклали шлюб. На теперішній час шлюб між сторонами розірвано та стягувач вирішила стягнути аліменти з колишнього чоловіка за весь період, починаючи з 24.09.2018 по теперішній час (навіть за час їх спільного проживання).
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, заявниця ОСОБА_9 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кривенко І.М., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Також, просить суд апеляційної інстанції стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень
Заслухавши суддю-доповідача, представника боржника ОСОБА_2 – адвоката Булах-Кобець Н.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19 листопада 2018 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено судовий наказ у цивільній справі № 212/7276/18, 2-н/212/813/18 за заявою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання малолітньої дитини. Так, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , були стягнуті аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто судовий збір в сумі 176 гривень 20 копійок на користь держави. (а.с. 15)
ОСОБА_6 оригінал судового наказу отримала 06.12.2018 року, що підтверджується відповідною розпискою в матеріалах справи. (а.с. 18)
За результатами розгляду заяви стягувача ОСОБА_6 , 04.01.2019 року державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №58011396) на підставі судового наказу № 212/7276/18, виданого 19.11.2018 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття. 
Постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року, винесеної за результатами розгляду заяви стягувача про повернення виконавчого листа, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 212/7276/18 від 19.11.2018 було закінчено. 
Заявник 25.10.2022 року змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .
За результатами розгляду адвокатського запиту, листом Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.03.2025 року за №22703/4 було повідомлено, що виконавче провадження №58011396 з примусового виконання судового наказу №212/7276/18 від 19.11.2018, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Poгy про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття на користь ОСОБА_12 . 08.01.2019 державним виконавцем Коптєвою І.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 28.03.2018 до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. 21.04.2019 державним виконавцем Коптєвою I.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», та яке було знищено відповідно до Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 17.01.2024 року на підставі доручення начальника №22 від 29.12.2023 року (відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» затвердженого та зареєстрованого за №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік).
Встановивши, що виконавчий лист був втрачений, суд першої інстанції дійшов висновку, що для забезпечення виконання судового рішення щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, необхідно заяву задовольнити, оскільки у зв`язку із втратою виконавчого листа стягувач позбавлена можливості здійснення примусового виконання судового рішення, що є неприпустимим, оскільки основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, суд зауважив, що за загальним правилом судове рішення про стягнення аліментів не може вважатись виконаним, за винятком припинення права на аліменти або зміни порядку виплати (ст.ст.181, 190 СК України) протягом всього періоду, на який присуджені ці платежі, тобто до досягнення дітьми сторін повноліття.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України  до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питаньдо суду. Однакце право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточн есудове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «ШмалькопротиУкраїни»).
У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 17.4 Розділу ХІІІ  Перехідних положень ЦПК України  передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягував звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Заява про видачу дубліката виконавчого листа подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби не свідчить про те, що його було втрачено. 
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 вересня 2022 року у справі № 2-346/11.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19.04.2019 року, винесеної за результатами розгляду заяви стягувача про повернення виконавчого листа, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 212/7276/18 від 19.11.2018 було закінчено. 
Згідно листа Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.03.2025 року за №22703/4, виконавче провадження №58011396 з примусового виконання судового наказу №212/7276/18 від 19.11.2018, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Poгy про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття на користь ОСОБА_12 . 08.01.2019 державним виконавцем Коптєвою І.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 28.03.2018 до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. 21.04.2019 державним виконавцем Коптєвою I.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», та яке було знищено відповідно до Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 17.01.2024 року на підставі доручення начальника №22 від 29.12.2023 року (відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» затвердженого та зареєстрованого за №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік).
Стягувач ОСОБА_1 повідомила суд про відсутність у неї оригінала виконавчого листа.
Отже, виконавчий лист є втраченим та його місцезнаходження встановити неможливо.
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
При цьому, колегія суддів враховує, що, відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано  Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,  опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В статті 51 Конституції України задекларовано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.  Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.
Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Встановлено, що 19 листопада 2018 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено судовий наказ у цивільній справі № 212/7276/18, 2-н/212/813/18 за заявою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої дитини. Так, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , були стягнуті аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто судовий збір в сумі 176 гривень 20 копійок на користь держави (а.с. 15).
Зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов?язковим до виконання.
Відмова суду у видачі дублікату виконавчого листа, за вказаних правовідносин сторін, порушить наведені вище правові норми щодо права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, зокрема, на належне утримання від батька, що є неприпустимим у демократичному суспільстві.
За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовує.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цьогообов`язкуможуть бути різнимизалежно від характеру рішення. Крім того, необхіднобрати до уваги, міжіншим, різноманітністьаргументів, які сторона можепредставити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положеннязаконодавства, традиції, юридичнівисновки, викладення та формулюваннярішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свійобов`язокщодонаданняобґрунтування, що випливаєзістатті 6 Конвенції, може бути визначенотільки з огляду на конкретніобставини справи (ПронінапротиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскарженесудове рішення відповідаєкритеріюобґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.
Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
При цьому, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, Об?єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 10 березня 2025 року, професійну правничу допомогу в цивільній справі №212/7276/18, що знаходиться в провадженні Дніпровського апеляційного суду, заявниці ОСОБА_8 надає адвокат Кривенко І.М. 
Відповідно до Акту від 01 липня 2025 року виконаних юридичних послуг за Договором про надання правничої допомоги від 10 березня 2025 року, сторонами підтверджено факт виконання робіт, а також факт оплати за виконання зазначених робіт на суму 7 000,00 грн., із яких: надання консультації з правових питань під час розгляду апеляційної скарги (вартість послуг 1 000,00 грн., витрачено часу – 1 год. 00 хв.), підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу (вартість послуг 6 000,00 грн., витрачено часу – 3 год. 00 хв.).
Зазначені кошти сплачені ОСОБА_9 у повному обсязі, що підтверджено квитанцією до прибуткового кассового ордеру №21 від 01 липня 2025 року.
Заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, доставлено до Електронного кабінету Користувача ЄСІТС представника боржника ОСОБА_2 – адвоката Булах-Кобець Н.Ю. року, що підтверджено квитанцією №3875595.
Матеріали справи не містять клопотання позивача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Булах - Кобець Наталія Юріївна, – залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2025 року

Головуючий: 

Судді: