УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/5284/24 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І. 
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,
за участю секретаря    Антоневської В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/13560/24 за  позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду  м. Житомира від 3 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні  2024  року позивач звернувся до суду  із позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_2 є його батьком. 
З вересня 2014 року батьки не перебувають у зареєстрованому шлюбі, він проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 .
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_3 на утримання сина. 
Вказав, що на сьогоднішній день є здобувачем вищої освіти третього курсу Житомирського технологічного фахового коледжу денної форми навчання, з першого вересня 2021 року по 30 червня 2025 року, й потребує фінансової допомоги від батька. Для нормалізації процесу навчання, а також у зв`язку з відвідуванням багатьох інших гуртків, мати змушена нести фінансові витрати, які необхідні для потреб у навчанні, а саме: купівля техніки, необхідної для дистанційного навчання, одягу, оплата проїзду тощо. 
Вважає, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 15000 грн щомісячно на період його навчання до 30 червня 2025 року є мінімально необхідним для реалізації нормального учбового процесу та є законним й справедливим. 
У червні 2024 року позивачем подану заяву про уточнення позовних вимог, в якій він зазначив, що відповідач на даний час знаходиться у Польщі та офіційно працює у м. Варшава та станції техобслуговування та має можливість сплачувати кошти на його утримання на час навчання. 
Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі на період навчання в сумі 15000 грн. щомісячно до 30 червня 2025 року.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 3 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто із  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі 10000 грн. щомісячно, починаючи з 08.04.2024 року до закінчення навчання, а саме до 30.06.2025 року, але не більше ніж до досягнення 23-х річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Зокрема, зазначає, що, задовольняючи позовні вимоги із покладанням на нього обов`язку щомісячно сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 10000 грн щомісячно, суд зробив висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів про неможливість сплачувати аліменти у такому розмірі.
Отже, суд неправомірно поклав на нього тягар доказування у спірних правовідносинах, хоча саме позивач зобов`язаний довести обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і підтверджує наявність усіх складових, що утворюють юридичний склад для виникнення аліментного зобов`язання. За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог суд без достатніх правових підстав зобов`язав його сплачувати аліменти у розмірі, який майже становить середню заробітну плату.
Зауважує, що позивач отримує стипендію та навчається за рахунок коштів державного бюджету і ніхто, окрім держави, не витрачає кошти на його навчання.
В Програмі навчання ВСП Житомирський технологічний фаховий коледж КНУБА стосовно студента – бюджетника, відсутні платні заняття за рахунок студента або за рахунок матері студента.
Позивачем, в порушення вимог норм ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами необхідність стягнення аліментів саме у такому розмірі.
Стверджує, що суд визначив розмір аліментів на власний розсуд, і цей розмір є непосильним для нього, навіть з огляду на його вже немолодий вік та ряд хвороб, що виключають спроможність виконувати важку фізичну працю, які позивач і його мати покладають йому в обов`язок виконувати, щоб мати такий дохід, який дозволить стягувати ту суму, яку вони хочуть отримувати. 
Наголошує, що у нього відсутні доходи, які б дозволяли утримувати повнолітню дитину, та й ще у такому значному розмірі, який перевищує середню заробітну плату в Україні. 
Стверджує, що позивач обмежився наданням суду лише копії свого паспорта та довідок про реєстрацію за місцем проживання та свідоцтва про народження, де вказано батьком « ОСОБА_4 ».
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Могильницький В.Ю., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Зокрема, зазначає, що потреба повнолітнього ОСОБА_5 у матеріальній допомозі від батька зумовлена його навчанням на денній формі, у зв`язку з чим він позбавлений можливості офіційно працювати та отримувати доходи. Судом при дослідженні матеріального становища платника аліментів було зроблено висновок про те, що відповідач працездатний, оскільки протилежного доказу надано не було. Натомість відповідач інших утриманців не має та спроможний надавати своєму сину матеріальну допомогу у вигляді аліментів. 
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 є студентом 3 курсу, денної форми навчання та здобуває освіту у ВСП Житомирський технологічний фаховий коледж КНУБА. Термін навчання становить з 1 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року. 
Позивач навчається за кошти державного бюджету, що вбачається з довідки ВСП Житомирський технологічний фаховий коледж КНУБА № 1/802 від 21.02.2024 року.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку. Доказів того, що він має на утриманні непрацездатних членів сім`ї чи неповнолітніх дітей, суду не надано, як й не надано доказів того, що його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
У зв`язку із здобуттям освіти позивач не має можливості працювати й самостійно утримувати себе, що беззаперечно підтверджує ту обставину, що він потребує матеріальної допомоги від батьків. У свою чергу, відповідач не обгрунтував свої заперечення проти позову й не надав належних та допустимих доказів, які б надали суду можливість перевірити його доводи щодо скрутного матеріального становища, яке, як він стверджує, позбавляє його можливості сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн. щомісячно протягом періоду навчання позивача. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду, які узгоджуються з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду  м. Житомира від 3 жовтня 2024 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: