ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5347/25 Справа № 206/4483/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прінь І. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання - Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу військової частини  НОМЕР_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,-

                                       ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 2-7), в обґрунтування якої посилалась на те, що вона та ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_1 з 01 травня 2015 року однією сім`єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, однак шлюб зареєструвати не встигли. 
20 березня 2024 року ОСОБА_3 був мобілізований до Збройних Сил України. 
16 липня 2024 року вона отримала сповіщення сім`ї №42 про загибель ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Гуляйпільське Пологівського району Запорізької області. 
29 липня 2024 року вона звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про отримання одноразової грошової допомоги за загиблого цивільного чоловіка. 
Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01 серпня 2024 року №9864 їй було відмовлено в задоволенні заяви та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з загиблим ОСОБА_3 . 
На підставі вищевикладеного, заявник просила суд встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 01.05.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, в період з травня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 128-132).
В апеляційній скарзі військова частина  НОМЕР_1  посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні заяви відмовити (а.с. 168-170).
Заявник через свого представника адвоката Балюру О.В. скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заінтересовані особи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що у 2014 році ОСОБА_1 познайомилася із ОСОБА_3 , який на той час вже був розлучений. Дітей від шлюбу у нього не було. З 01.05.2015 року вони стали проживати спільно в її квартирі АДРЕСА_2 . Жили як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, опікувалися один одним. Спільними коштами зробили ремонт в квартирі, купували меблі, техніку. Чоловік мав свій будинок по АДРЕСА_3 , але він там з 2015 року не жив. 20 березня 2024 року чоловік був мобілізований до Збройних Сил України. 16 липня 2024 року вона отримала сповіщення про те, що чоловік загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Гуляйпільське Пологівського району Запорізької області. У зв`язку з загибеллю чоловіка вона звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги за загиблого цивільного чоловіка. Проте, їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим чоловіком. 
З наданої нотаріусом копії спадкової справи №133/2024 (а.с. 74-76, 93-113) судом встановлено, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 звернулася його рідна сестра ОСОБА_4 , яка була залучена судом до участі у справі в якості заінтересованої особи. Заповіту померлий не залишив.
Заявник вказувала на те, що вона із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, на спадщину не претендує, жодного спору із ОСОБА_2 щодо спадкового майна у них не має.
ОСОБА_2 заперечень щодо заяви ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавала, в судове засідання не з`явилась. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в суді апеляційної інстанції (а.с. 208), не подала заперечень щодо встановлення факту, який було встановлено судом першої інстанції. 
Також, в суді першої інстанції були допитані в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які суду показали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали спільно, однією сім`ю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно робили ремонт у квартирі, купували меблі, техніку, спільно їздили на відпочинок, опікувалися один одним. 
Судом також були досліджені надані заявником письмові докази, а саме:
- копія військового квитка НОМЕР_2 ОСОБА_3 , згідно із яким у графі 4 «Сімейний стан» зазначено: «цивільний шлюб, др. ОСОБА_1 , 1978 р.н.». У графі 17 зазначено, що ОСОБА_3 проходив службу у в/ч НОМЕР_1 з 20.03.2024 (а.с. 14);
- копія сповіщення сім`ї №42, адресоване ОСОБА_1 , яким сповіщено про те, що її загиблий цивільний чоловік, електрозварник монтажного відділення 1 інженерно-позиційного взводу 2 роти інженерної підтримки батальйону інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призваний на військову службу по мобілізації 20.03.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_7 , відданий військовій присязі та вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок у бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Гуляйпільське-Пологівського району Запорізької області, внаслідок ворожого обстрілу керованою авіабомбою позицій. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків служби (захисту Батьківщини) (а.с.10);
- копія свідоцтва про поховання серії НОМЕР_3 від 18.07.2024 року КП «Міська ритуальна служба» ДМР, видане ОСОБА_1 про похованні на кладовищі Чаплинське 19.07.2024 року ОСОБА_3 , реєстраційний номер поховання 26741, книга №2813 (а.с.13);
- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , державна реєстрація смерті здійснена Соборним відділом ДРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18 липня 2024 року, актовий запис №2496 (а.с.15) та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (а.с.16);
- копію свідоцтва про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 20);
- копію відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.08.2024 року №9884, яка адресована ОСОБА_1 ( а.с. 23);
- копії фотокарток, на яких зображені ОСОБА_1 і ОСОБА_3 під час різних сімейних подій (а.с. 24- 28).
Крім того, судом досліджені надані Центральним відділом ДРАЦС Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян: про народження ОСОБА_3 №382 від 01.06.1979; про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_11 №203 від 12.08.2000 року; про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_12 №05 від 13.01.2015 року (а.с. 48-54).
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з її доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
У відповідності до роз`яснень, викладених у пункті 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У справі, що переглядається, позивачка просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із військовослужбовцем з метою отримання коштів, передбачених за загиблого військовослужбовця для членів його сім`ї.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження №11-150апп23) відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Такими доказами можуть слугувати: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій про спільне проживання та ведення господарства.
Враховуючи правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу, який впливає на можливість реалізації заявницею прав у сфері соціального забезпечення, положення статті 25 СК України, колегія суддів, з огляду на наявні в матеріалах справи докази та враховуючи пояснення свідків, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, в період з травня 2015 року по 15 липня 2024 року, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а тому заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного суду викладених в постановах від 12.12.2019 року по справі №490/4949/17; від 27.02.2019 року по справі №522/25049/16-ц; від 11.12.2019 року по справі №712/14547/16-ц; від 24.01.2020 року по справі №490/10757/16-ц та 15.08.2019 року по справі №588/350/15 на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі та не суперечать ним, а тому такі доводи апеляційної скарги не беруться колегією суддів до уваги, як безпідставні.
Доводи скарги щодо показів свідків наданих в суді першої інстанції колегія суддів відхиляє оскільки такі фактично є переоцінкою доказів у справі, при цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Посилання апелянта на те, що встановлення факту, який є предметом розгляду у даній справі, впливає на правовий статус придбаного  ОСОБА_3 у спірний період майна, а тому суд не мав право розглядати дані вимоги в порядку окремого провадження колегія суддів відхиляє оскільки підставою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є підтвердження права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 , а не виникнення права на майно придбаного останнім.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення заяви, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу військової частини  НОМЕР_1  - залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені "13" серпня 2025 року.
Повний текст постанови складено "25" серпня 2025 року. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

                                                                                Т.П. Красвітна