ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року	Львів	Справа № 559/775/25 пров. № А/857/14440/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                        Мікули О. І.,
суддів          -                                                Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання –  Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 квітня 2025 року у справі №559/775/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції  про скасування постанови,-

суддя в першій інстанції – Макеєв С. В.,
дата ухвалення рішення – 01 квітня 2025 року, 
місце ухвалення рішення – м. Дубно,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                     в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4125200 від 22 лютого 2025 року. 
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 квітня 2025 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕHA №4125200 від 22 лютого 2025 року, винесену інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, Кам`янець-Подільського району капралом поліції Ноняк Ігорем Михайловичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що, положення ст.37 ЗУ «Про дорожній рух» та п.30.1 ПДР встановлюють імперативну норму протягом якого терміну власникам транспортних засобів дозволено здійснювати експлуатацію транспортних засобів на вулично-шляховій мережі України. Вказує, що у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Також зазначає, що постановою КМУ № 190 від 04 березня 2022 року внесено зміни до Порядку №1388 та продовжено строк державної реєстрації, проте даним Порядком не скасовано заборону на керування транспортними засобами, які не пройшли процедуру державної реєстрації, а лише передбачено продовження відповідного строку для ТЗ, які не експлуатуються на дорожньо-вуличній мережі. Звертає увагу на те, що тимчасові номерні знаки (на червоному фоні), які видаються для ТЗ після митного оформлення, не визначають належність ТЗ, жодною автоматичною системою розпізнавання ТЗ не фіксуються, як і не передбачені системою автофіксації порушень ПДР, що в свою чергу призводить до ігноруванням водіями таких ТЗ вимог ПДР, а також ускладнює оперативно-розшукові дії органами Національної поліції України та СБУ у випадку злочинів, в яких такі ТЗ можуть виступати знаряддям злочину, особливо в умовах воєнного стану. Таким чином, нормами, які регулюють спірні правовідносини, правила експлуатації ТЗ на вулично-шляховій мережі України, заборонена експлуатація ТЗ, які не зареєстровані у встановленому законом порядку. На думку апелянта, оскаржувана постанова прийнята правомірно та підстави для її скасування відсутні. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач та представник відповідача (апелянта) у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у апеляційні скарзі  скаржник зазначає про розгляд справи без участі їхнього представника. Відповідно до положень ст.268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду; неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕНА № 4125200 від 22 лютого 2025 року поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області з обслуговування Кам`янець-Подільського району, капралом поліції Ноняк І. М. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 850 грн за ч.6 ст.121 КУпАП за те, що 22 лютого 2025 року о 9:43 год. на дорозі Н-03 Житомир - Чернівці, керуючи транспортним засобом «Рено Мастер» номерний знак для разових поїздок НОМЕР_1 , порушив п.30.1 ПДР - керування водієм ТЗ не перереєстрованим в установленому порядку (а.с. 9).
Згідно з Договором купівлі-продажу №07016/3125 від 08 листопада 2024 року, ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Зенавто» вантажний автомобіль «Рено Мастер», який був переданий позивачу згідно з Актом приймання-передачі транспортного засобу до договору №07016/3125 від 08 листопада 2024 року (а.с.5-6, 7)
Позивачем також надано митну декларацію на вказаний автомобіль (а.с. 8).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем встановлено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів, разом з тим, постановою КМУ від 04.03.2022 №190 внесено зміни, якими передбачено окрему спеціальну підставу для продовження строку державної реєстрації транспортного засобу - введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, при цьому, введено новий строк реєстрації автомобіля, відлік якого починається з дня, наступного за днем припинення (скасування) воєнного стану, а тому постанову серії ЕНА №4125200 від 22 лютого 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн необхідно скасувати та закрити провадження у справі.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідност і інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Ч.5 ст.14 Закону України “Про дорожній рух” передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до п.п."в" п.30.1 ПДР України власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.
Правила реєстрації транспортних засобів встановлені Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою КМ України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок №1388).
Згідно з п.6 Порядку №1388 державна реєстрація транспортних засобів може проводитися сервісними центрами МВС за участю суб`єктів господарювання, які стоять на обліку в Головному сервісному центрі МВС, здійснюють продаж таких транспортних засобів та уклали з Головним сервісним центром МВС відповідний договір.
У п.7 цього Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371, із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 190 від 04 березня 2022 року, №1019 від 10 вересня 2022 року) зазначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.
Отже, законодавцем встановлено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Разом з тим, постановою КМУ від 04 березня 2022 року №190 внесено зміни, якими передбачено окрему спеціальну підставу для продовження строку державної реєстрації транспортного засобу - введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. При цьому, введено новий строк реєстрації автомобіля, відлік якого починається з дня, наступного за днем припинення (скасування) воєнного стану.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, постановою КМУ №190 від 04 березня 2022 року внесено зміни до Порядку №1388, згідно з якими строк державної реєстрації транспортного засобу продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.
За змістом ч.6 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 22 лютого 2025 року о 9:43 годині, керуючи транспортним засобом «Рено Мастер» (номерний знак для разових поїздок НОМЕР_1 ) на дорозі Н-03 Житомир - Чернівці порушив п 30.1 ПДР України - керування водієм ТЗ не перереєстрованим в установленому порядку у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 850 грн за ч.6 ст.121 КУпАП (а.с. 9).
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка доведена в законний спосіб.
Оцінюючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.6 ст.121 КУпАП, відповідач враховував, що об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення є керування особою транспортним засобом, який не зареєстровано у встановленому законом порядку, натомість передчасно вважав, що особа, яка придбала транспортний засіб за кордоном, має право зареєструвати такий транспортний засіб з продовженням строку його реєстрації у зв`язку із введенням на території України режиму воєнного стану, однак нормативно-правовим актом вищої юридичної сили не скасовано відповідальність особи за керування транспортним засобом, який не зареєстровано у встановленому законом порядку.
При цьому, апелянт вважає, що в даному випадку позивача притягнуто до адміністративної відповідальності не за те, що він не вчинив дій з державної реєстрації (перереєстрації) автомобіля в уповноваженому органі МВС, а за те, що він, як водій здійснював керування (експлуатацію) незареєстрованим в установленому порядку транспортним засобом, що заборонено водієві відповідно до ч.6 ст.121 КУпАП.
Разом з тим, колегія суддів вважає такі покликання апелянта помилковими та наголошує, що порядок реєстрації транспортних засобів визначений саме Порядком №1388, а не нормами КУпАП.
Тобто, окремою спеціальною підставою для продовження строку державної реєстрації транспортного засобу є введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У такому разі власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів з дня, наступного за днем припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях.
Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.
Отже, Порядок № 1388 допускає експлуатацію транспортних засобів до моменту їх державної реєстрації, якщо така експлуатація відбувається під час дії воєнного стану та протягом 90 днів з дати його припинення або скасування, а тому відповідач не мав підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови серії ЕНА №4125200 від 22 лютого 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн та закриття провадження у справі.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,- 
                                                      п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 квітня 2025 року у справі №559/775/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 02 липня 2025 року.