ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2025 р.                      Справа№ 910/16265/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Коротун О.М. 
 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення    Господарського суду міста Києва                
від    18.12.2023    (оприлюднено 20.12.2023)
у справі №910/11427/23    (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"
до    Акціонерного товариства "Українська залізниця
про    зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
          Короткий зміст позовних вимог

          У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (далі - ТОВ "Грейнсвард") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") внести зміни до особового рахунку ТОВ "Грейнсвард" №2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 44    648,52 грн.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у АТ "Укрзалізниця" були відсутні підстави для нарахування збору за зберігання при накопиченні маршрутного поїзда у розмірі 44    648,52 грн, у зв`язку з чим грошові кошти у наведеній сумі підлягають поверненню ТОВ "Грейнсвард" шляхом внесення змін до особового рахунку останнього.
          Також, через систему "Електронний суд", позивачем подано клопотання про розподіл судових витрат, в якому останній просить стягнути з відповідача        3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

          Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви їх ухвалення

          Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24 позов задоволено.
          Зобов`язано         Акціонерне товариство «Українська залізниця» внести зміни до особового рахунку         Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 44    648,52 грн.        
          Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» судовий збір у розмірі 2    422,40 грн.
          Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти в сумі 44 648,52 грн безпідставно списані відповідачем з особового рахунку позивача, як збір за зберігання вантажу, поза межами укладеного між сторонами договору, на підставі пункту 9 Правил зберігання вантажів, які при такому списанні застосовані бути не можуть.
          
          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

          Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, АТ "Укрзалізниця" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову та стягненні судового збору відмовити.
          В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що дану справу суд першої інстанції розглянув з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вищенаведене судове рішення є таким, що ухвалено без з`ясування суттєвих обставин справи, які стосуються предмету спору, без дійсних обставин справи, підтверджених належними і допустимими доказами та необґрунтовані судом нормами права, що регулюють спірні правовідносини, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і характеру спірних правовідносин.
          Так, скаржник стверджує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, про те, що у АТ "Укрзалізниця" відсутні правові підстави для нарахування ТОВ "Грейнсвард" збору за зберігання, а отже і списання цих коштів з особового рахунку.
          Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при розгляді даної справи строки позовної давності. Зокрема, суд не взяв до уваги, що спірні правовідносини між сторонами у даній справі виникли в лютому 2022 року і що позивачем пропущено шестимісячний строк позовної давності, передбачений статтею 136    Статуту залізниць України.
          Крім того, апелянт зазначає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми, яка є фактично відновлення становища, яке існувало до порушення, не є належним способом захисту у спірних правовідносинах (кондикційних).

          Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

          У свою чергу, позивач, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24 залишити без задоволення.
          Так, у відзиві позивач зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою. Натомість суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, надав належну юридичну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.
          Також позивач вказує, що нарахування збору за зберігання вантажу, у зв`язку із затримкою в очікуванні оформлення перевезення презюмується з обов`язком доведення факту наявності такої затримки. Оскільки складання накопичувальних карток та актів загальної форми є прерогативою саме АТ "Укрзалізниця", то відповідачем належними доказами не підтверджено правомірність нарахування збору за зберігання.
          Позивач звертає увагу, що на сьогоднішній день вже сформована єдина        практика Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 01.02.2024 у справі №915/305/22 та від 09.04.2024 у справі №915/5/23). Предметом обох справ є правовідносини з накопичення маршрутного потягу на підставі додатку 1-4 Умови організації накопичення вагонів до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та нарахування збору за зберігання вантажу в період накопичення маршрутного потягу (50 вагонів з вантажем). У зазначених постановах Верховний Суд дійшов висновку про те, що збір за зберігання не підлягає нарахуванню за час накопичення вагонів.
          Крім того, позивач зауважує, що списання АТ "Укрзалізниця" з особового рахунку ТОВ "Грейнсвард" грошових коштів в сумі 44    648,52 грн, як збору за зберігання вантажу, відбулось у зв`язку з договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином. При цьому, інших способів повернення коштів закон та договір не передбачають. Оскільки спірні грошові кошти фактично списані не на виконання умов договору, а відтак, такий позов не може бути визнаний як такий, що випливає з перевезення, і тому встановлені статтями 134, 136 Статуту залізниць України, частинами 1-4    статті 315 Господарського кодексу України    (далі -    ГК України) спеціальні строки позовної давності до таких вимог не застосовуються.          

          Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
          Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" у справі №910/16265/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів: Сулім В.В., Коротун О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025  у справі № 910/16265/24 та розгляд апеляційної скарги призначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги        по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/16265/24  розглядалась протягом розумного строку.
Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
          
          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

           06.03.2020 між ТОВ "Грейнсвард" (замовник) та АТ "Укрзалізниця" (перевізник) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №43-41564379/2020-001 шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується повідомленням про укладення договору.
           27.01.2022 АТ "Укрзалізниця" оприлюднено нову редакцію договору, яка введена в дію з 01.02.2022.
          Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах відповідача, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги (пункт 1.1 договору).
          Пунктом 1.3 договору визначено, що маршрутний поїзд - це вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій перевізником масі та/або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення/вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами.
          Відповідно до пункту 1.4 договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.
          Договір є публічним, за яким залізниця бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (пункт 1.5 договору).
          Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється АТ "Укрзалізниця" як публічна пропозиція для укладення на вебсайті http/Zuz-cargo.com з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (пункт 1.6 договору).
          У пункті 1.7 договору встановлено, що договір укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.
          Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до пункту 12.1 договору (пункт 1.10 договору).
          Зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на вебсайті http://uz-cargo.com/ з накладенням КЕП (пункт 9.4 договору).
          Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору, здійсненого на вебсайті http://uz-cargo.com/, та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію (пункт 12.1 договору).
          На виконання пункту 2.3.3 договору, для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для ТОВ "Грейнсвард", відкрито особовий рахунок з наданням коду платника №2829531.
          Пунктом 3.1 договору передбачено, що розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються відповідно до умов Збірника тарифів.
          Відповідно до пункту 3.4 договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника).
          Додаток 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" до договору є невід`ємною його частиною.
          Пункт 3 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" передбачає, що для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення з зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення замовника перевізник інформує про можливість накопичення вагонів з зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.
          Пункт 5 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" передбачає, що на станціях накопичення на шляху прямування перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки замовника для подальшого формування поїзда та відправлення на станцію призначення.
          За змістом пункту 6 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з                вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі замовником вагонів перевізнику.
          Часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення - приймання останнього вагона перевізником (пункт 7 додатку 1-4).
          Відповідно до пункту 8 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.
          Пункт 9 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів" передбачає, що за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує:
- плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення);
- за затримку вагонів замовника - платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно зі Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів;
- за затримку власних вагонів перевізника - платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника, згідно зі Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та пункту 3.4 договору.
          Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення замовнику не нараховується.
          Нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника замовника, яким замовлено надання такої послуги (пункт 10 додатку 1-4 "Умови організації накопичення вагонів").
          Відповідно накладної від 21.02.2022 №36711257 ТОВ "Грейнсвард" передано до перевезення маршрутний потяг №022101 (пункт 7, 29 накладної) з додатком Відомість вагонів ідентифікація відправки №35359308 в кількості 50 вагонів (зерно кукурудзи насипом).
          АТ "Укрзалізниця" сформована Відомість плати за користування вагонами від 21.02.2022 №21020022 на суму 251    673,00 грн.
          Крім того, АТ "Укрзалізниця" сформовано накопичувальну картку форми ФДУ-92 зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) від 22.02.2022 №22020149, від 22.02.2022 №22020148.
          За час накопичення маршрутного поїзда №022101 станцією Клевань Львівської залізниці нараховано:
- плату за організацію перевезень і накопичення власного рухомого складу у розмірі 12    378,60 грн з ПДВ, що підтверджується накопичувальними картками №22020148, №22020149 та переліком №20220222;
- збір за зберігання вантажів у вагонах у розмірі 44    648,52 грн з ПДВ, що підтверджується також накопичувальними картками №22020148, №22020149 та переліком №20220222;
- плату за користування вагонами у розмірі 302    007,60 грн з ПДВ, що підтверджується відомістю №21020022 та переліком №20220222.
          Відповідно пункту 4.4 договору виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання договору. У виписці відображаються дати утворення, розміри заборгованості та нарахована пеня.
          За результатом проведеної перевірки розрахунків між сторонами ТОВ "Грейнсвард" виявлено безпідставно отримані АТ "Укрзалізниця" грошові кошти у розмірі 44    648,52 грн з ПДВ, як збір за зберігання вантажу під час надання договірної послуги з накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного потягу, тобто поза межами укладеного між сторонами договору.
          На переконання позивача, відповідач, у порушення умов договору, безпідставно отримав з особового рахунку позивача грошові кошти, як збір за зберігання вантажу, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

          Згідно з пунктом 1 частини 2    статті 11 Цивільного кодексу України    (далі -    ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
          Відповідно до    статті 193 ГК України,    статті 526 ЦК України    суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
          Положеннями частини 5    статті 307 ГК України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті    908    та статті    920 ЦК України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
          За приписами    статті 909 ЦК України    за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.
          Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються    Законом України "Про транспорт",    Законом України "Про залізничний транспорт",    Статутом залізниць України, затвердженим  постановою Кабінету Мінстрів України від 06.04.1998 № 457 та іншими нормативно-правовими актами.
          Відповідно до пункту 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №866/5087 (далі - Правила зберігання вантажів), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах), у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки.
          Пунктом 9 Правил зберігання вантажів встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.
          Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір, у таких випадках, визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.
          Виходячи з приписів пунктів 8 та 9 Правил зберігання вантажів, нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).
          Пункт 9 Правил зберігання вантажів застосовується у випадку сформованого до відправки відправлення (вагону), причиною затримки/невідправлення якого є "очікування оформлення документів". Відтак, відповідне нарахування є штрафними санкціями (матеріальною відповідальністю) до вантажовідправника, яке направлено на скорочення часу простою вже готових до відправлення вагонів в період оформлення документів на таку відправку.
          Як вірно встановлено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір містить спеціальні умови надання окремих послуг, які передбачені додатком №1-4 до вказаного правочину, який є невід`ємною частиною останнього.
          З урахуванням приписів додатку №1-4 до договору та положень самого договору, у спірних правовідносинах мета замовлення позивачем спеціальної послуги полягала саме в накопиченні вагонів для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів, а відтак, процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда.
          Зважаючи на умови додатку №1-4 до договору (пункт 8), в актах загальної форми ГУ-23 фіксується лише час перебування вагонів на коліях загального користування, за який сплачується відповідний тариф, визначений цим додатком.
          Так, відповідно до пункту 9 додатку №1-4 до договору, за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує: плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу", відповідно до додатку 1-1 до договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (пункт 9.1 додатку №1-4).
          Разом з цим, в період затримки вагонів з вини замовника (а не накопичення) сплачуються платежі, пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування (пункт 9.2 додатку №1-4). При цьому, обов`язковим елементом для застосування вказаного пункту є "затримка з вини замовника".
          З наведеного вбачається, що пункт 9 додатку №1-4 до договору розділяє такі поняття як "накопичення рухомого складу" та "затримку вагонів перевізника".
          При цьому, правовідносини з накопичення маршрутного поїзда мають невід`ємну складову - перебування/накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування протягом часу накопичення до приймання останнього вагона перевізником (пункти 6, 7 додатку №1-4 до договору), що водночас є предметом окремої послуги.
          Отже, у період накопичення вагонів маршрутного поїзда у відповідача не було підстав застосовувати матеріальну відповідальність за зберігання вантажу на коліях загального користування, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем, відповідно до умов додатку №1-4, і ці правовідносини були предметом окремої, належним чином сплаченої позивачем спеціальної послуги.
          У постанові від 01.02.2024 у справі №915/305/22 Верховний Суд дійшов наступних висновків: "накопичення вагонів з вантажем (маршрут) відбувалося на підставі договірних відносин, предметом яких є послуги, за які сплачується тариф, що вказує на відсутність такого елементу складу правопорушення, як вина ТОВ СП "Нібулон". За таких обставин, колегія суддів зазначає, що пункти 8, 9 наведених Правил не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від АТ "Укрзалізниця", а саме наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях АТ "Укрзалізниця" з метою формування маршрутного потягу".
          Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі №915/5/23.
          Таким чином, відповідач, як перевізник надав позивачу, як замовнику, згідно з умовами договору послугу з накопичення вагонів за попередньо погодженим планом, який мав ознаку "маршрутний" та за попередньою заявкою, без отримання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд, у зв`язку з чим грошові кошти в сумі 44    648,52 грн з ПДВ безпідставно списані відповідачем з особового рахунку позивача, як збір за зберігання вантажу, поза межами укладеного між сторонами договору, на підставі пункту 9 Правил зберігання вантажів, які при такому списанні застосовані бути не можуть.
          За приписами частин 1, 2    статті 1212 ЦК України    особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення    глави 83 ЦК України    застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
          Статтею 1212 ЦК України    визначено, що безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
          Відповідно до частини 1    статті 177 ЦК України    об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
          Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
          Положення цієї глави (тобто    глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
          Загальна умова частини 1    статті 1212 ЦК України    звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
          Набуття однією з сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
          Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,    статтю 1212 ЦК України    можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
          Отже, судова колегія вважає вірними висновки суду першої інстанції, що списання відповідачем з особового рахунку позивача спірних коштів, як збору за зберігання вантажу, відбулось у зв`язку з договором, однак не на його виконання, а поза межами домовленостей, передбачених вказаним правочином.
          Оскільки судом встановлено необґрунтованість нарахування та списання відповідачем вищезазначених зборів за зберігання вантажу і останній в добровільному порядку не вніс відповідних змін до особового рахунку позивача, суд першої інстанції на підставі вищезазначених приписів законодавства та умов договору дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
          Доводи скаржника щодо застосування строків позовної даності правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки спірне списання грошових коштів здійснене поза межами укладеного між сторонами спору договору, а позов поданий в порядку приписів    статті 1212 ЦК України    до яких застосовується загальний строк позовної давності, який позивачем не пропущено.
          Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
          Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
          При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
          Щодо витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає про наступне.
          Відповідно до пункту 3 частини 1    статті 244 ГПК України    суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати
          За приписами    статті 123 ГПК України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Згідно з частинами 1-3    статті 126 ГПК України    витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Відповідно до    статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"    гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
          Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1    статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
          Апеляційним судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано копії: акта виконаних робіт (наданих послуг) від 14.04.2025 №17-01/485; рахунку на оплату від 14.04.2025 №17-01/485; платіжної інструкції від 14.04.2025 №9127 на суму 3 000,00 грн.
          Так, з наведено вище акта виконаних робіт (наданих послуг) від 14.04.2025 №17-01/485 вбачається, що об`єднанням надано позивачу послугу - складання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24 - 3 000,00 грн (3 год).
          З рахунку на оплату від 14.04.2025 вбачається, що згідно з актом №17-01/485 позивачем сплачено гонорар у розмірі 3 000,00 грн. Крім того, наявна платіжна інструкція від 14.04.2025 №9127 на суму 3 000,00 грн.
          Згідно з вимогами частини 8    статті 129 ГПК України    розмір судових втрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
          Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі    статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
          У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
          За приписами частини 4    статті 126 ГПК України    розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          Відповідно до частини 5    статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6    статті 126 ГПК України).          
          Відповідачем клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу до суду апеляційної інстанції  не подано.
          Здійснивши аналіз доводів відповідача, а також співмірності заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені витрати в сумі     3 000,00 грн за послугу зі складання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24 є співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію розумності їх розміру.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
          Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24 залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
                                                  УХВАЛИВ:

          1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24 залишити без задоволення.
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2025 у справі №910/16265/24  залишити без змін.
           3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
           4. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32 літера А, 3-й поверх; ідентифікаційний код 41564379) 3 000 (три тисячі) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
           5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
           6. Матеріали справи №910/16265/24 повернути до Господарського суду                 міста Києва.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3    статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Коротун