ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1409/25  Номер провадження 22-ц/814/2873/25	Головуючий у 1-й інстанції МАХАНЬКОВ О. В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Обідіна О.І., Чумак О.В.,
секретар Ванда А.М.,
з участю представника позивача - адвоката Кожаріна С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 24 квітня 2025 року, постановлене суддею Маханьковим О.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

в с т а н о в и в:
05.03.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просив установити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування підстав позову зазначає, що із 02.08.2008 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.10.2017 (справа №541/1553/17). У шлюбі народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розірвання шлюбу місце проживання дитини судом не визначалося, а неповнолітня донька сторін проживала разом із батьками у квартирі АДРЕСА_1 . 
20.10.2021 відповідачка виїхала за межі держави Україна, а саме до держави Польща, де влаштовувалася на постійну роботу та з того часу приїжджала на територію України лише один раз у 2022 році на випускний до доньки. Із того часу неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася проживати із батьком, позивачем, який самостійно її виховує та забезпечує матеріальні потреби.
Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 24.04.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини – відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини без наявних порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних його інтересів з боку інших осіб та за відсутності між сторонами спору про право. 
При цьому, районним судом ураховано, що обов`язок батьків виховувати та утримувати дитини є невід`ємним, а встановлення факту протилежного у позовному провадженні можливе лише під час вирішення спору про позбавлення батьківських прав, а тому в задоволенні цього позову необхідно відмовити за безпідставністю.
Не погодившись із указаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Зазначає, що відсутність між сторонами спору про право жодним чином не спростовує наявність факту самостійного виховання та утримання ним, позивачем, неповнолітньої доньки, підтверджений належними доказами. При цьому, районний суд не надав належної оцінки наданим ним письмовим доказам та залишив поза увагою відзив відповідачки, у якому остання позовні вимоги визнала та не заперечували проти їх задоволення. 
Вважає безпідставною відмову районного суд в задоволенні клопотання позивача про допит неповнолітньої дитини, яка з`являлася до суду та мала намір дати відповідні пояснення. 
Заперечує висновок районного суду, що заявлений до встановлення факт має вирішуватися у контексті вирішення спору про позбавлення батьківських прав, як такий, що ґрунтується на неправильно застосованих нормах матеріального права, зокрема положеннях статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.05.2025 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 26.05.2025.
24.07.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшли пояснення представника позивача - адвоката Кожаріна С.В., обґрунтовані позиціями Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, сформованими у справах про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
У суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Кожарін С.В. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.
Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджають розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.6/
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.10.2017 (справа №541/1553/17) шлюб, зареєстрований у відділі РАЦС по м.Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №172 від 02.08.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано./а.с.7/
Із 02.02.2021 ОСОБА_5 працює у ТОВ «Промімпекс Кременчук», де займає посаду менеджера (управитель); за період із 01.03.2024 по 28.02.2025 його дохід склав 183 561,76 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Промімпекс Кременчук» від 03.03.2025 №ПК000000001./а.с.12/
20.10.2021 ОСОБА_2 виїхала до Польщі, що підтверджується відомостями з паспорту./а.с.9/
Згідно із договором про надання освітніх послуг №Д0-ФМБ-14 від 29.07.2024 укладеного між Обласним коледжом «Кременчуцька гуманітарно-технологічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради комунальної форми власності та ОСОБА_1 заклад взяв на себе зобов`язання зарахувати вступника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на навчання, а саме: здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою Дошкільна освіта спеціальністю 012 Дошкільна освіта для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавру./а.с.10-11/
Витрати за навчання дочки несе позивач, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, отримувачем за якими визначено КДМШ №1 П.І. Чайковського./а.с.14-16/
За змістом довідки Ощадбанк від 03.03.2025, у ТВБВ №10016/0216 філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» станом на 03.03.2025 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті, до якого відкрита додаткова карта на ім`я ОСОБА_3 з відповідним номером НОМЕР_3 . Станом на 03.03.2025 картка у робочому стані./а.с.13/
28.03.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому вона не заперечувала проти задоволення позовних вимог та повідомила, що із 20.10.2021 постійно проживає у Польщі. Уся її заробітна плата повністю витрачається на задоволення особистих потреб пов`язаних із придбанням продуктів харчування та одягу, а також оренду житла. Можливості утримувати дочку відповідачка немає та підтверджує, що із кінця 2021 року самостійне виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснює виключно її батько ОСОБА_1 /а.с.36-37/
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що між сторонами відсутній спір щодо виховання та утримання дитини. Тоді як обов`язок батьків виховувати та утримувати дитини є невід`ємним, а встановлення факту протилежного у позовному провадженні можливе лише під час вирішення спору про позбавлення батьківських прав. Із підстав викладеного, районний суд дійшов висновку, що у задоволенні цього позову необхідно відмовити за безпідставністю.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.
       Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       За приписами частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).
       Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батькамиспільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
       Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
       Згідно із положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
       Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Для суддів ухвалення збалансованого рішення в найкращих інтересах дитини вимагає не так вирішення спору про порушене право одного з батьків, як вирішення питання майбутнього дитини. При вирішенні таких спорів враховується два базових аспекти: інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо неблагополучною; в найкращих інтересах дитини – забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
       При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції викладене залишив поза увагою та, цитуючи окремі тези постанови Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №201/5972/22 від 11.09.2024, не врахував, що така постанова містить висновок виключно про те, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. 
       При цьому встановлення факту самостійного виховання дитини виключно в контексті вирішення питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, за встановлених фактичних обставин, коли батьки дитини проживають у різних країнах, жодним чином не може бути таким, що відповідає інтересам дитини та найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю.
       Так, у справі, що переглядається, колегією суддів установлено, що відповідач - мати дитини упродовж останніх чотирьох років мешкає за кордоном (Польща), намірів повертатися до України не висловлює, матеріальної можливості утримувати дитину не має, але не заперечує факту проживання та перебування на вихованні з батьком спільної дитини. Наявними у справі доказами також підтверджено, що позивач створив для неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усі умови для проживання, здійснює опіку над нею, доглядає та піклується про її стан здоров`я, оплачує навчання. 
       Відтак, ураховуючи встановлені апеляційним судом обставини та зважаючи на те, що від встановлення факту самостійного виховання дитини позивачем залежить виникнення права останнього на соціальну допомогу, як особи, яка самостійно виховує дитину до 18 років, а також права виїзду з дитиною за кордон без згоди матері та можливість відстрочення від мобілізації, з огляду на той факт, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 24 квітня 2025 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини - задовольнити.
Установити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29.07.2025.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 О.І. Обідіна

                                                                               О.В. Чумак