П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
26 серпня 2025 року 	 	справа 280/3060/23	

                    Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
                              головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                    судді  Головко О.В., Ясенова Т.І.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2025 (суддя Калашник Ю.В.) про відмову в ухваленні додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про перерахунок довічного грошового утримання

ВСТАНОВИВ:

          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2024 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, на підставі довідок Господарського суду Запорізької області №05-62/16 від 05.03.2020, №05-62/03 від 25.01.2021, №05-62/06 від 16.02.2022 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.08.2024 змінено рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2024 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідок Господарського суду Запорізької області №05-62/16 від 05.03.2020, №05-62/03 від 25.01.2021, №05-62/06 від 16.02.2022 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. 
ОСОБА_1 18.04.2025 подав заяву в порядку статті 382 КАС України, в якій просив зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області подати звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2025 встановлений судовий контроль та зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області в тримісячний строк подати звіт про виконання судового рішення.
ОСОБА_1 28.04.2025 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вказує, що при розгляді заяви від 18.04.2025 понесені витрати на правову допомогу в сумі 25000гр.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2025 в ухваленні додаткового рішення відмовлено. Суд зазначив, що на стадії виконання судового рішення не передбачено стягнення витрат на професійну правову допомогу. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення та стягнути витрати на правову допомогу.
Надаючи оцінку законності оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного: 
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат.
              В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі Хорнсбі проти Греції зазначено що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожній особі розгляд судом спорів про її цивільні права і обов`язки. У такий спосіб реалізується право на суд, найважливішим аспектом якого є право доступу до правосуддя, тобто право звертатись до суду в цивільних справах. Однак це право стало б ілюзією, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не діючим на шкоду однієї із сторін. Важко уявити, що стаття 6 Конвенції, докладно описуючи надані сторонам процесуальні гарантії - справедливий, публічний, швидкий розгляд, залишила реалізацію судових рішень без захисту. Якщо вважати що стаття 6 Конвенції говорить тільки про доступ до правосуддя і судового процесу, то це, імовірно, привело б до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що договірні держави зобов`язались дотримуватись, коли вони ратифікували Конвенцію. Виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як невід`ємна частина суду в розумінні статті 6 Конвенції. 
          Враховуючи викладене, за правовою позицією Європейського суду з прав людини, розгляд справи завершується повним виконанням судового рішення, а тому є помилковим висновок суду першої інстанції що на стадії виконання судового рішення не передбачено стягнення витрат на професійну правову допомогу. Якщо суб`єкт владних повноважень не виконує судове рішення, то всі витрати позивача, понесені на те, щоб домогтись виконання судового рішення, є витратами пов`язаними з розглядом справи, та підлягають відшкодуванню.
          Верховний Суд в постанові від 20.10.2020 у справі №520/928/19 зазначив, що розподіл судових витрат має компенсаційний характер і певною відповідальністю за вчинення дій під час розгляду справи. Адміністративний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно при ухваленні судового рішення по суті спору, а й може бути вирішено при здійсненні судового контролю.
          На стадії апеляційного перегляду колегія суддів не може вирішити питання обгрунтованості заявлених до стягнення витрат на правову допомогу оскільки це питання  повинен вирішити суд, який встановив судовий контроль. Також Запорізьким окружним адміністративним судом не надані матеріали, на підставі яких прийнята ухвала від 23.04.2025 про встановлення судового контролю. 
Керуючись статтями 241 - 244, 315, 320 - 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2025 про відмову в ухваленні додаткового рішення.
Справу направити до Запорізького окружного адміністративного суду для вирішення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Постанова набирає законної сили з 26.08.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

   
Головуючий суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               судді                                                                      О.В. Головко 

                               судді                                                                      Т.І. Ясенова