Справа № 457/225/13-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т. 
Провадження № 22-ц/811/1070/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       22 липня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                     головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                     суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
                                     секретаря Гаврилюк Я.Ю.
                               з участю представника заявника Романової Н.В., представника заінтересованої особи Ващишин Х.І. Микити Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Сисина Сергія Васильовича на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року в складі судді Марчука В.І. та на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року в складі судді Грицьківа В.Т. у справі за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі по цивільній справі № 457/225/13, та за скаргою АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. щодо винесення повідомлення від 29.11.2021 про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа та ухвали суду,-  
встановив:

У лютому 2020 року заявник Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України», банк) звернувся до суду із заявою про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі по цивільній справі № 457/225/13. 
Просив замінити боржника у виконавчому листі, виданому Трускавецьким міським судом Львівської області від 31 березня 2017 року по справі № 457/225/13, а саме: боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінити її правонаступником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім цього, у грудні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. (далі - приватний нотаріус Маковецький З.В.) щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року.
Скарга мотивована тим, що боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінено її правонаступником ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
26 листопада 2021 року банк надіслав приватному виконавцю заяву про примусове виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 63 205,49 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», відповідний оригінал виконавчого листа у справі №457/225/13-ц, а також належним чином завірену судом копію ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, а саме: боржника ОСОБА_2 на правонаступника ОСОБА_1 
29 листопада 2021 року приватний виконавець Маковецький З.В. повернув без прийняття до виконання виконавчий лист від 31 березня 2017 року № 457/225/13-ц та ухвалу суду про заміну боржника правонаступником, оскільки виконавче провадження закінчено на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Посилаючись на те, що такі дії приватного виконавця Маковецького З.В. є незаконними і такими, що порушують права та інтереси АТ «Державний ощадний банк України», банк просив визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця Маковецького З.В. щодо винесення повідомлення від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13-ц та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року в справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_1 ; скасувати повідомлення від 29 листопада 2021 року приватного виконавця Маковецького З.В. про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа; зобов`язати приватного виконавця Маковецького З.В. вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року в справі № 457/225/13-ц з врахуванням ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року в справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_1 .
Оскаржуваною ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року заяву АТ «Державний ощадний банк України» задоволено.
Замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13, а саме: боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником ОСОБА_1 .
Іншою оскаржуваною ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року скаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено.
Визнано неправомірними дії та рішення приватного виконавця Маковецького З.В. щодо винесення повідомлення від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 у справі № 457/225/13, та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі № 457/225/13 щодо боржника ОСОБА_1 .
Скасовано повідомлення приватного виконавця Маковецького З.В. від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13, та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі № 457/225/13 щодо боржника ОСОБА_1 
3обов`язано приватного виконавця Маковецького З.В. вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 у справі № 457/225/13, з урахуванням ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі № 457/225/13 щодо боржника ОСОБА_1 .
Ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та від 28 грудня 2021 року оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Сисин Сергій Васильович, вважає ухвали незаконними, такими, що постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Що стсоується ухвали суду від 14 вересня 2021 року звертає увагу, що відсутність відкритого виконавчого провадження взагалі виключає заміну сторони виконавчого провадження, яка могла відбутися тільки у відкритому виконавчому провадженні до його завершення (т.8 а.с. 130-136). 
Крім того, оскільки виконавче провадження по справі № 457/225/13-ц закінчено через смерть боржника, то наведена обставина виключала заміну боржника у такому закінченому провадженні, оскільки у цьому випадку виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову. 
Окремо представник зазначає, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд заяви, оскільки поштове відправлення повернуто на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Вважає, що суд неправильно застосував положення статті 442 ЦПК України, яка регламентує заміну сторони виконавчого провадження.
Крім цього, вважає, що суд вийшов за межі вимог заяви, оскільки банк просив здійснити заміну боржника у виконавчому листі, однак суд замінив сторону виконавчого провадження з приводу виконання відповідного виконавчого листа.
Просить скасувати ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та відмовити повністю у задоволенні заяви банку про заміну боржника у виконавчому листі.
Щодо ухвали суду від 28 грудня 2021 року то просить відмовити повністю у задоволенні скарги банку на повідомлення приватного виконавця від 29 листопада 2021 року про повернення Банку без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року по справі № 457/225/13-ц, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права і на неправильне застосування норм матеріального права (т. 8 а.с. 52-60).
Зазначає, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 21 січня 2020 року у справі № 457/623/19 позов ОСОБА_1 до банку було задоволено, визнано припиненою іпотеку нерухомого майна, іпотекодавцем якого була ОСОБА_2 , яка померла і правонаступником якої є ОСОБА_1 . Незважаючи на те, що у подальшому постановою Львівського апеляційного суду від 08 червня 2021 року вищезгадане рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 січня 2020 року було скасовано, однак ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 08 червня 2021 року і касаційний розгляд не завершений. 
Звертає увагу, що в основу оскаржуваної ухвали покладено ухвалу суду від 14.09.2021 про заміну сторони виконавчого провадження.
Також вважає, що постановивши ухвалу за наслідками розгляду скарги без вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд допустив істотне порушення норм процесуального права.
Просить скасувати ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року скаргу та відмовити у задоволенні скарги банку на повідомлення приватного виконавця від 29 листопада 2021 року про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа.
20.04.2022 на адресу апеляційного суду надійшов відзив АТ «Ощадбанк» на апеляційну скаргу на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року, просить ухвалу залишити без змін, а скаргу без задоволення (т. 8 а.с. 113-117).
17.06.2022 на адресу апеляційного суду надійшов відзив АТ «Ощадбанк» на апеляційну скаргу на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року, просить ухвалу залишити без змін, а скаргу без задоволення (т. 8 а.с. 171-177).
Справа розглядалася неодноразово судами різних інстанцій.
Постановою Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року залишено без змін.
Апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено.
Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 10 травня 2022 року скасовано та ухвалено судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13-ц, стосовно боржника ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верхового Суду від 23 листопада 2023 року касаційну скаргу
 ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року в частині залишення без змін ухвали Трускавецького міського суду Львівської області
від 14 вересня 2021 року та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року скасовано і передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року задоволено частково.
Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року змінено.
Замінено боржника у виконавчому листі, виданому Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13, а саме:
боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником
 ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року залишено без задоволення.
Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верхового Суду від 12 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Постанову Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року в частині зміни ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та залишення без змін ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року скасовано, справу № 457/225/13-ц в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Зокрема, касаційний суд звернув увагу на те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Так, скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року в частині залишення без змін ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року, Верховний Суд виходив з того, що на порушення норм процесуального права апеляційний суд не перевірив доводів ОСОБА_1 про те, що вона не була повідомлена про розгляд заяви про заміну боржника, не звернув уваги на те, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України зазначене є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Під час нового апеляційного перегляду цієї справи, апеляційний суд встановив, що поштове повідомлення, що направлялося на адресу ОСОБА_1 з ухвалою про відновлення провадження у справі та призначення справи до розгляду, повернулося «за закінченням терміну зберігання», тобто вона не була належним чином повідомлена про розгляд заяви про заміну боржника, відтак дійшов висновку, що зазначене є підставою для зміни ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України правовим наслідком розгляду судом справи (питання) за відсутності будь якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, є скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Також касаційний суд зазначив, що обґрунтованими є і аргументи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу Трускавецького міського суду від 28 грудня 2022 року, доводів ОСОБА_1 щодо незаконності зазначеної ухвали суду не перевірив, погодившись з висновком суду першої інстанції лише фактично з огляду на наявність ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи ухвалу від 14 вересня 2021 року про задоволення заяви АТ «Державний ощадний банк України» та заміну сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13, а саме: боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (стаття 55 ЦПК України).
У разі смерті спадкодавця, спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями житловою площею 32,3 кв. м, загальною площею 81,7 кв. м, що складається з двох житлових кімнат, двох кухонь із земельною ділянкою, кадастровий номер 4611500000:09:001:0052, площею 0,0944 га, для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці банку.
При цьому, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не є підставою для відмови у задоволенні заяви стягувача про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні.
Крім цього, постановляючи ухвалу від 28 грудня 2021 року про задоволення скарги АТ «Державний ощадний банк України» та визнання неправомірними дії та рішення приватного виконавця Маковецького З.В. щодо винесення повідомлення від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 у справі № 457/225/13, та ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року у справі №457/225/13 щодо боржника ОСОБА_1 , скасування повідомлення приватного виконавця Маковецького З.В. від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа та зобов`язання приватного виконавця вирішити питання про прийняття до виконання такого виконавчого листа, суд першої інстанції врахував, що ухвала від 14 вересня 2021 року про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, законодавством не передбачено видачу нового виконавчого листа із зазначенням нового боржника відповідно до ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, при цьому виконавчий лист від 31 березня 2017 року № 457/225/13-ц, з урахуванням ухвали суду від 14 вересня 2021 року, відповідає вимогам частин першої та другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», тому приватний виконавець не мав законних підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання.
Перевіряючи законність оскаржуваних ухвал, колегія суддів враховує таке.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Судом встановлено, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 09 квітня 2014 року задоволено частково позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Стягнено солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 163,96 дол. США, з яких: 21 529,95 дол. США - основний борг, 13 122,33 дол. США - прострочений борг, 20511,68 дол. США - несплачені відсотки за кредитним договором.
Змінено умови кредитного договору від 15 жовтня 2007 року зі змінами та доповненнями, а саме: визначено строк виконання кредитного договору моментом набрання рішенням суду про зміну умов кредитного договору законної сили. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 09 квітня 2014 року в частині відмови у стягненні пені з ОСОБА_3 у розмірі 8 041,53 дол. США; стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» кредитної заборгованості в розмірі 55 163,96 дол. США, з яких: 21 529,95 дол. США - основний борг, 13 122,33 дол. США - прострочений борг, 20 511,68 дол. США - несплачені відсотки за кредитним договором; відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 у частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 81,7 кв. м, житловою площею 32,3 кв. м, із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ; встановлення початкової ціни предмета іпотеки за іпотечним договором для його подальшої реалізації, а також в частині вирішення судових витрат - скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість зі сплати пені за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року № 1913, зі змінами та доповненнями від 17 березня 2008 року, в розмірі 63 205,49 дол. США, за період з 01 травня 2010 року до 28 лютого 2014 року, з яких: 21 529,95 дол. США - основний борг; 13 122, 33 дол. США - прострочений борг; 20 511,68 дол. США - прострочені відсотки; 8 041,53 дол. США - пеня.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року № 1913, зі змінами та доповненнями від 17 березня 2008 року, в розмірі 63 205,49 дол. США, за період з 01 травня 2010 року до 28 лютого 2014 року, з яких: 21 529,95 дол. США - основний борг; 13 122,33 дол. США - прострочений борг; 20 511,68 дол. США - прострочені відсотки; 8 041,53 дол. США - пеня, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями житловою площею 32,3 кв. м, загальною площею 81,7 кв. м, що складається з двох житлових кімнат, двох кухонь із земельною ділянкою, кадастровий номер 4611500000:09:001:0052, площею 0,0944 га, для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в іпотеці ПАТ «Державний ощадний банк України» згідно з іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М. 15 жовтня 2007 року, зареєстрованим у реєстрі за № 1572, зі змінами та доповненнями відповідно до додаткового договору до договору іпотеки від 17 березня 2008 року № 383, і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування будинку та земельної ділянки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».
Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі звіту про оцінку майна, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» в розмірі 1 598 000,00 грн без ПДВ, у тому числі вартість земельної ділянки - 1 424 000,00 грн без ПДВ; вартість житлового будинку -174 000 грн без ПДВ.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконанню не підлягає.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Постановою Верховного Суду від 27 червня 2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
На виконання зазначеного судового рішення 31 березня 2017 року Трускавецький міський суд Львівської області видав виконавчий лист № 457/225/13, який банк звернув до примусового виконання 10 квітня 2019 року.
Постановою старшого державного виконавця Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Оксаніченко Д.А. від 03 червня 2019 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю боржника.
26 листопада 2021 року банк звернувся до приватного виконавця із заявою про примусове виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 63 205,49 дол. США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та продаж на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», до якої додано оригінал виконавчого листа № 457/225/13 та належним чином завірену копію ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого листа стосовно боржника ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 .
Повідомленням від 29 листопада 2021 року виконавчий лист № 457/225/13-ц, виданий 31 березня 2017 року та ухвалу суду про заміну боржника правонаступником повернуто стягувачу без прийняття до виконання. 
Своє рішення приватний виконавець мотивував тим, що згідно з відміткою на виконавчому документі, що вчинена державним виконавцем 03 червня 2019 року, виконавче провадження закінчено згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Абзацом другим частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Пунктом 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 оскаржує дві ухвали Трускавецького міського суду Львівської області, як про заміну боржника ОСОБА_2 її правонаступником, так і про задоволення скарги АТ «Державний ощадний банк України» на дії приватного виконавця Маковецького З.В. щодо винесення повідомлення від 29 листопада 2021 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа та зобов`язання приватного виконавця вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, щодо боржника ОСОБА_1 , колегія суддів важає за доцільніше розпочати у перешу чергу перевірку доводів апеляційної скарги щодо ухвали місцевого суду про заміну боржника ОСОБА_2 її правонаступником, а у подальшому щодо ухвали, постановленої за наслідком розгляду скарги на дії приватного виконавця.
В свою чергу, оскільки предметом даних апеляційних проваджень (у зв`язку з оскарженням двох ухвал місцевого суду) є виключно процесуальні питання, які по факту стосуються лише стадії виконавчого провадження, колегія суддів, слідуючи принципу диспозитивності, не приймає до уваги та не надає правову оцінку доводам апеляційних скарг, які стосуються суті правовідносин між сторонами, оскільки таким надано правову оцінку, а відповідні судові рішення перебувають у законній силі. 
Так, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язані він замінюється правонаступником.
Колегія суддів виходить з того, що на відміну від передбаченого ст. 512 ЦК переліку підстав заміни кредитора у зобов`язанні, переліку підстав заміни боржника ЦК не містить. 
Разом з тим, можна зробити висновок, що заміна боржника є можливою в двох випадках: в разі загального правонаступництва (спадкування, реорганізації юридичної особи); в разі окремого (сингулярного) правонаступництва - на підставі договору. 
При цьому, в разі загального правонаступництва обов`язки переходять до нового боржника автоматично, незалежно від волі кредитора.
Відповідно до ч. 1  ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України).
Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 та від 20.12.2021 у справі № 1005/7133/2012, а також спростовує протилежні доводи апеляційної скарги.
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (т. 6, а.с. 28).
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від iпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу iпотекодавця i має всі його права i несе всі його обов`язки за iпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи-iпотекодавця, такий спадкоємець не несе вiдповiдальності перед iпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги iпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Системний аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у разі прийняття майна у спадщину;  у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. 
Приймаючи спадщину після смерті ОСОБА_2 , її спадкоємець ОСОБА_1 прийняла у свою власність, у тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 , який перебуває в іпотеці банку. 
В свою чергу, прийняття спадщини спадкоємцем є саме тим юридичним фактом, який зумовлює правонаступництво при виконанні рішення, виняток законодавець встановлює лише у випадку відмови спадкоємця від прийняття спадщини (ч.1 ст. 1268 ЦК України).
Таким чином, оскільки має місце обов`язок спадкодавця ОСОБА_2 , встановлений судовими рішеннями, яке набрало законної сили, відтак ОСОБА_1 , набуваючи статус спадкоємця, а відтак успадковуючи права спадкодавця, усвідомлювала факт прийняття вказаного обов`язку. 
Зазначені висновки підтверджуються також позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01 червня 2022 року у цивільній справі № 457/623/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про припинення іпотеки та скасування записів про обтяження іпотекою та заборони на нерухоме майно, яка зводиться до того, що ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2  набула статус іпотекодавця та має всі його права й несе відповідні обов`язки за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували на момент набуття нею права власності на предмет іпотеки, у зв`язку з чим у цьому позові ОСОБА_1 і було відмовлено (т. 8, а.с. 206-208).
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для заміни боржника з  ОСОБА_2 на спадкоємця ОСОБА_1 по суті є обгрунтованим та відповідає матеріалам справи.
В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) викладено висновок про те, що реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.
Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.
Відповідно, лише до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
У випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження).
За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.
З урахуванням наведеного, для вирішення питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні вирішальним є встановлення наявності відкритого виконавчого провадження.
Зазначені висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 127/2-2509/09.
Як зазначалося вище та встановлено судами у цій справі, постановою старшого державного виконавця Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Оксаніченко Д.А. від 03 червня 2019 року виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_2 - закінчено, у зв`язку зі смертю боржника, тобто на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 указаного Закону України «Про виконавче провадження»
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
З огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13-ц щодо боржника  ОСОБА_2 , а також з врахуванням наведених вище правових позицій касаційного суду, заміна відповідної сторони такого виконавчого провадження її правонаступником є неможливою, при цьому, винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі.
Крім цього, Велика Палата Верховного  Суду  в постанові   від   16   лютого   2021  року  в справі  №911/3411/14 виснувала,  що  після  закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.
Тож навіть після закінчення виконавчого провадження у учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку смерті боржника, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.
Встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла її спадкоємець ОСОБА_1 , яка прийняла у свою власність, у тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 , який перебуває в іпотеці банку. 
Таким чином, підстави матеріального правонаступництва, а також правонаступник ОСОБА_2 , судом встановлені, що зумовлює необхідність привести процесуальний стан осіб, як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із заявою у лютому 2020 року заявник АТ «Державний ощадний банк України» просив про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі по цивільній справі № 457/225/13, а саме просив замінити боржника у виконавчому листі, виданому Трускавецьким міським судом Львівської області від 31 березня 2017 року по справі № 457/225/13, тобто боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з цим, задовольнивши заяву АТ «Державний ощадний банк України» та постановивши замінити сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі №457/225/13, а саме: боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником ОСОБА_1 , суд першої інстанції наведеного не врахував, порушив норми норми матеріального та процесуального права, зокрема принципу диспозитивності, оскільки вийшов за межі вимог заяви АТ «Державний ощадний банк України», на що слушно наголошує представник ОСОБА_1 - адвокат Сисин Сергій Васильович.
Таким чином, встановивши правонаступника боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та забезпечуючи право реалізувати  існуючі процесуальні права, притаманні стягувачу, колегія суддів приходить переконання про те, що повідомлені  АТ «Державний ощадний банк України» обставини та подані на їх обґрунтування докази щодо правонаступництва у спірних правовідносинах знайшли своє підтвердження.
При цьому, колегія суддів наголошує, що  питання, які стосуються  відновлення (відкриття) виконавчого провадження чи інших правових наслідків закінчення  виконавчого  провадження, апеляційний суд не вирішує.
В свою чергу, при вирішенні питання про заміну стягувача у виконавчому листі, суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не може вирішуватись питання про заміну сторони у виконавчому документі.
Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах: від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20, від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14, провадження № 12-39гс20, від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, провадження № 12-69гс21, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, провадження          № 14-197цс21, і неодноразово підтриманим Верховним Судом у постановах: від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17 (Касаційний господарський суд), від 10 серпня 2022 року у справі № 127/2-2509/09, провадження № 61-2001св22, від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12, провадження № 61-1684св22, від 14 вересня 2022 року у справі № 1519/2-1141/11, провадження № 61-4323св22 та інших.
Як зазначено вище, на виконання судового рішення 31 березня 2017 року Трускавецький міський суд Львівської області видав виконавчий лист № 457/225/13, який банк звернув до примусового виконання 10 квітня 2019 року.
Постановою старшого державного виконавця Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Оксаніченко Д.А. від 03 червня 2019 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа, виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31 березня 2017 року у справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю боржника.
При цьому, із заявою про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі по цивільній справі № 457/225/13, заявник АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду у лютому 2020 року, відтак трирічний строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропустив.
В свою чергу, слідуючи ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Скасовуючи постанову апеляційного суду, касаційний суд звернув увагу на те, що на порушення норм процесуального права апеляційний суд не перевірив доводів ОСОБА_1 про те, що вона не була повідомлена про розгляд заяви про заміну боржника, не звернув уваги на те, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України зазначене є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (ч. 5 ст. 411 ЦПК України).
Дійсно, в апеляційній скарзі на ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження представник ОСОБА_1 зазначає, що довірителька не була належним чином повідомлена про розгляд заяви судом (т. 8 а.с. 53-60). 
Зазначене підтверджується матеріалами справи, а саме наявним конвертом, оскільки поштове повідомлення, яке направлялось на адресу ОСОБА_1 з ухвалою по відновлення провадження у справі та призначення справи до розгляду, повернулося на адресу суду «за закінченням терміну зберігання» (т. 6 а.с. 101), що не вважається належним повідомленням учасника справи про час та місце судового засідання.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи наведене вище та вказівки касаційного суду, колегія суддів вважає частково підставними доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - авдоката Сисина Сергія Васильовича на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року та приходить висновку про необхідність скасування такої ухвали, з одночасним ухваленням нового судового рішення з цього приводу про задоволення заяви АТ «Державний ощадний банк України» про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі по цивільній справі № 457/225/13, шляхом заміни боржника у виконавчому листі, виданому Трускавецьким міським судом Львівської області від 31 березня 2017 року по справі № 457/225/13, а саме: боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки, як зазначено вище, доводи цієї заяви банку, як стягувача у виконавчому провадженні, є підставними та відповідають вимогам закону.
Що стосується апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - авдоката Сисина Сергія Васильовича на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року, яка постановлена за наслідками розгляду скарги АТ "Ощадбанк" на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. щодо винесення повідомлення від 29.11.2021 про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа та ухвали суду, колегія суддів приходить таких висновків.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Положеннями частин першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» та/або Закон № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Таким чином, якщо державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби, приватний виконавець порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій, проте при цьому не порушив права скаржника (скаржник не обґрунтував, а суд не встановив порушення прав саме скаржника, а не будь якої іншої особи), то така скарга задоволенню не підлягає.
Верховним Судом неодноразово було викладено такий правовий висновок, зокрема у постановах від 09 грудня 2020 року у справі № 641/9433/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 520/6667/14-ц, від 21 січня 2021 року у справі № 2-5398/11, від 15 лютого 2021 року у справі № 522/21761/18, від 11 березня 2021 року у справі № 755/6875/18 та інших.
Використовуючи своє право на звернення до суду зі скаргою та вважаючи дії приватного виконавця неправомірними, АТ «Державний ощадний банк України», як стягувач у виконавчому провадженні, звернувся до суду зі скаргою.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційного Суду України).
В свою чергу, процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, судовий контроль за виконанням судових рішень, у разі встановлення обґрунтованості скарги, спрямований не лише на визнання (констатацію) неправомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності виконавця, а й на поновлення порушеного права заявника.
Принцип справедливості судового розгляду повинен знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Як вже зазначалося, постановою старшого державного виконавця Трускавецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Оксаніченко Д.А. від 03.06.2019 закінчено виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа виданого Трускавецьким міським судом Львівської області 31.03.2017 у справі № 457/225/13-ц щодо боржника ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю боржника 25.05.2017.
26.11.2021 приватному виконавцю Маковецькому З.В. направлено заяву про примусове виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 22.02.2017 в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 63 205,49 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та продажу на прилюдних торгах, відповідний оригінал виконавчого листа у справі № 457/225/13-ц, а також належним чином завірену судом копію ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 14.09.2021 про заміну сторони виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого листа, а саме: боржника ОСОБА_2 на правонаступника ОСОБА_1 .
Колегія суддів виходить з того, що заміна будь якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу, про зазначене йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10.
Наведене дає підстави констатувати те, що ухвала суду від 14.09.2021 про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення по суті спору та не створює нового правовідношення, а лише заміює сторону в уже існуючому.
Таким чином, оскільки виконавчий лист № 457/225/13-ц, виданий 31.03.2017 з врахуванням ухвали суду від 14.09.2021 відповідав вимогам ч. 1, 2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», був пред`явлений до виконання у межах визначеного законом строку, протилежного суду не доведено, така підстава для повернення виконавчого листа, як зазначив у повідомлені від 29.11.2021 приватний виконавець Маковецький З.В., у законі відсутня, колегія суддів розділяє висновок місцевого суду про те, що повернення приватним виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання є неправомірним.
Констатувавши відповідні порушення, допущені приватним виконавцем, суд першої інстанції обґрунтовано визнав оскаржувані рішення, дії неправомірними та зобов`язав приватного виконавця вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання.
Зважаючи на те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, колегія суддів розділяє висновок суду першої інстанції про те, що законодавством не передбачено обов`язку видачі нового виконавчого листа із зазначенням у такому боржника згідно ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист видається із зазначенням сторін, вказаних у самому судовому рішенні.
Що стосується доводів про порушення, на думку апелянта, судом першої інстанції норм процесуального закону у зв`язку з тим, що суд не відкривав провадження за скаргою на дії приватного виконавця, колегія суддів зазначає таке.
Ні Розділ VII ЦПК України, ні Закон України «Про виконавче провадження» не регламентує порядок вирішення питання у разі, якщо скарга не відповідає за своєю формою та змістом вимогам ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». 
Так, якщо подання позову у будь якій справі є початковою стадією (етапом), яка завершується прийняттям рішення по суті спору, то питання розгляду скарги у порядку судового контролю належить до заключної стадії та стосується правовідносин виконання вже ухваленого рішення суду у справі.
Більше того, якщо у позовному провадженні є етап відкриття провадження у справі, де передбачена можливість суду з тих чи інших підстав відмовити у відкритті провадження, то етап виконання рішення, як заключна стадія цивільного судочинства, такої можливості чи права суду не передбачає.
Іншими словами, цивільним процесуальним законом не передбачено права чи обов`язку суду відкривати провадження за скаргою на дії державного чи приватного виконавця, а відтак і можливості відмовити у відкритті провадження чи визнати неподаною та повернути таку, зокрема з підстав п. 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, у такій категорії справ.
Таким чином, оскільки порядок розгляду скарг у порядку судового контролю, передбачений окремим розділом ЦПК України, колегія суддів зауважує, що застосування аналогії закону у даному випадку не потребується.
Таким чином, вирішуючи питання прийняття скарги до розгляду, оскільки саме так виписана стаття 448 ЦПК України, суд лише перевіряє наявність необхідних реквізитів, які визначені цією нормою.        
Більше того, у частині 3 статті 451 ЦПК України зазначено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Тобто положеннями статті, якою врегульоване питання судового рішення за скаргою не передбачено можливості постановлення інших судових рішень, за виключенням як про задоволення чи відмову в задоволенні скарги, тому відповідні доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано правильну правову оцінку, а ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.
В свою чергу, часткове задоволення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року не має наслідком перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сисина Сергія Васильовича на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року задовольнити частково. 
Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 14 вересня 2021 року - скасувати.
Заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про заміну боржника його правонаступником у виконавчому листі по цивільній справі № 457/225/13 - задовольнити.
Замінити у виконавчому листі, виданому Трускавецьким міським судом Львівської області від 31 березня 2017 року по справі № 457/225/13, боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її правонаступником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сисина Сергія Васильовича на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 28 грудня 2021 року залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 липня 2025 року.

Головуючий:                                                        А.В. Ніткевич 

Судді:                                                                С.М. Бойко
       
С.М. Копняк