ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/1111/23                     Головуючий в суді І інстанції Булах Є.М.     
Номер провадження: 22-ц/819/73/25                                                              Доповідач Кутурланова О.В.

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року                                                                                     м. Херсон
                                                                     
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Кутурланової О.В.,	
суддів:	Воронцової Л.П.,	
  	Склярської І.В.,	
секретар	Олійник К.О.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Булах Є.М. від 10 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Професійна спілка робітників морського транспорту України, про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Професійна спілка робітників морського транспорту України, про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді провідного бухгалтера-ревізора ХФ ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту).
Наказом начальника філії від 28.02.2022 року №27-ОП «Про організаційні заходи, пов`язані із введенням воєнного стану» з 08:00 год. 01 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні у філії встановлено простій.
Підпунктом 3.1. наказу дозволено працівникам філії не перебувати за основним місцем роботи до закінчення простою, а п.5 наказу доручено головному бухгалтеру нарахування та виплату заробітної плати працівникам філії за весь період дії простою проводити в розмірі посадового окладу, встановленому в штатному розписі.
Відповідно до п.п.3.2 наказу, залучення працівників філії до роботи за основним місцем роботи відбувалося виключно у разі крайньої необхідності, за погодженням або за ініціативи керівника відповідного структурного підрозділу філії та виключно за умови гарантування безпечних умов роботи.
19.12.2022 року, після деокупації міста Херсона, на її месенджер надійшло  зображення наказу начальника філії від 15.12.2022 року №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками» (з додатком), повідомлення про заплановане вивільнення, перелік вакантних посад. 
Наказом начальника філії №221-К від 28.12.2022 року її звільнено з роботи з 29.12.2022 року за п.6 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку зі знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, на підставі наказу від 15.12.2022 року №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками».
Законність її звільнення є предметом розгляду судової справи №521/3046/23, під час слухання якої з`ясовано, що в преамбулі наказу від 15.12.2022 року №53-ОП «Про припинення трудових договорів з працівниками» є посилання на наказ від 10.05.2022 року №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії».
Означений наказ вона вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він не містить фактичних причин призупинення дії трудового договору, спосіб обміну інформацією, РНОКПП.
Підставою для призупинення дії трудового договору та прийняття наказу є військова агресія рф проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, однак, на її думку, філія мала можливість надати їй роботу, а вона її виконувати як дистанційно, так і за місцем фактичного знаходження філії, оскільки попри те, що було прийнято наказ про закриття порту Херсону, філія продовжувала працювати за адресою: м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1, посадовим особам філії нараховувалася заробітна плата.
Звертає увагу, що наказом №27-ОП від 28.02.2022 року простій встановлено і для керівника філії, а отже він не міг підписувати наказ №28-ОП від 10.05.2022 року.
На підставі наведеного, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ №28-ОП від 10.05.2022 року «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 ;
- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.05.2022 року по день скасування призупинення дії трудового договору у розмірі 216 860,74 грн.;
- стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано наказ керівника Херсонської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 10.05.2022 року №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 . 
Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.05.2022 року по 29.12.2023 року у сумі 216 860 (двісті шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 74 копійки. 
Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Додатковим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 жовтня 2024 року допущено негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.
 
В апеляційній скарзі ДП «Адміністрація морських портів України», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також вважаючи його таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 

Письмового відзиву на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року апеляційне провадження у даній справі зупинено до закінчення розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи  №758/4178/22.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 червня 2025 року відновлено апеляційне провадження у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, сторін, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що призупинення дії трудового договору з  позивачкою здійснено без належної правової підстави, оскільки відповідач не довів неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки у трудових правовідносинах. Враховуючи посадові обов`язки провідного бухгалтера-ревізора, обставин неможливості забезпечити позивачку роботою відповідач не довів та не зазначив яким чином сам лише факт військової агресії впливає на неможливість виконання позивачкою роботи та, відповідно, відсутність такої у роботодавця.
Незаконне призупинення дії трудового договору з позивачкою позбавило її роботи й заробітку, тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період з 11 травня 2022 року (день призупинення дії трудового договору) по 29 грудня 2022 року (день звільнення позивачки з займаної посади).

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом вірно встановлено і це підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 з 01.03.2018 року прийнята на посаду провідного бухгалтера-ревізора ХФ ДП «АМПУ» (адміністрація Херсонського морського порту) (а.с.18).
Згідно п.1.3 посадової інструкції провідного бухгалтера-ревізора, затвердженої Начальником ХФ ДП «АМПУ», провідний бухгалтер-ревізор призначається, переміщується та звільняється наказом начальника ХФ ДП АМПУ за погодженням зі службою внутрішнього фінансового контролю (СВФК) апарату управління ДП «АМПУ» (а.с.19-27, 28). 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією рф проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану в Україні було неодноразово продовжено.
Наказом начальника ХФ ДП «АМПУ» від 28.02.2022 року № 27-ОП «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» встановлено початок простою для працівників філії (включаючи ОСОБА_1 та керівника Філії ОСОБА_2 ) з 01.03.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні (а.с.38-39).
Підпунктом 3.2. зазначеного наказу визначено, що залучення працівників ХФ ДП «АМПУ» до роботи за основним місцем роботи відбувається виключно у разі крайньої необхідності, за погодженням аба за ініціативи керівника відповідного структурного підрозділу ХФ ДП «АМПУ» та виключно за умови гарантування безпечних умов роботи.
Відповідно до наказу начальника ХФ ДП «АМПУ» від 10.05.2022 року №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, керуючись статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», враховуючи наказ Міністерства інфраструктури України від 28.04.2022 року №25 «Про закриття морських портів», з 11.05.2022 року призупинена дія трудових договорів з працівниками філії (за переліком до наказу) до відновлення можливості виконувати ними роботу, але не пізніше наступного дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні (а.с.86-87).
До переліку працівників з якими призупинено дію трудового договору включено ОСОБА_1 
29.12.2022 року позивачку звільнено з посади провідного бухгалтера-ревізора ХФ ДП «АМПУ» (адміністрація Херсонського морського порту) за п.6 частини 1 статті 41 КЗпП України у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва, майна роботодавця внаслідок бойових дій (а.с.82).
Відповідно до довідки первинної профспілкової організації Херсонського морського торговельного порту Професійної спілки робітників морського транспорту України від 15.03.2023 року №28/09-12, ОСОБА_1 станом на дату звільнення перебувала на обліку в профспілці (а.с.84).

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.
Пунктом 3 цього Указу визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ) визначено особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Частинами першою та другою статті 1 Закону № 2136-ІХ (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин - винесення оспорюваного наказу про призупинення трудового договору) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України визначено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до статті 13 Закону № 2136-ІХ призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.
Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.
Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
Під час призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.
Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.
Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.
Указаний висновок відповідає висновку, який викладено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22, провадження № 61-292св23.
У постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 523/11673/22, провадження № 61-5654св23, Верховний Суд виклав висновок про те, що «існування воєнного стану автоматично не означає знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій. При цьому суд зауважує, що пункт 6 частини першої статті 41 КЗпП України не містить умов за яким трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця у зв`язку із нерентабельністю внаслідок того, що установа фактично не працює чи неможливістю роботодавця організувати безпеку працівникам тощо».

За змістом статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року працює на посаді провідного бухгалтера-ревізора (відділи (підрозділи, посади) підпорядковані начальнику філії) ДП «АМПУ».
ДП «АМПУ» обґрунтовує необхідність у призупиненні дії трудового договору з ОСОБА_1 тим, що широкомасштабне вторгнення на територію України військ російської федерації, знищення портової інфраструктури, пошкодження адміністративних будівель ДП «АМПУ», призвело до часткового зупинення діяльності підприємства та збитків, що призвело до відсутності у ДП «АМПУ» роботи, яку відповідно до своїх посадових обов`язків виконувала саме ОСОБА_1 .
У вступній частині оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 від 10.05.2022 року №28-ОП «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії» відповідач посилався на військову агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, статтю 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та наказ Міністерства інфраструктури України від 28.04.2022 року №25 «Про закриття морських портів».
Судом першої інстанції враховано, що визначене статтею 13 Закону № 2136-ІХ право роботодавця на призупинення дії трудового договору не є абсолютним, а умовами для призупинення дії трудового договору з позивачем є одночасне існування двох обставин : 
1) неможливість ДП «АМПУ» надати позивачу роботу, 
2) неможливість ОСОБА_1 виконати роботу, у тому числі дистанційно.

З метою підтвердження наявності передбачених законом підстав для призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 відповідач мав довести, з урахуванням конкретних посадових обов`язків позивачки, неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором ОСОБА_1 , у тому числі і відсутність можливості виконувати свої посадові обов`язки у дистанційному форматі.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Вказані обставини, з урахуванням недоведеності відповідачем наявності у ОСОБА_1 специфічних трудових обов`язків, можливість виконувати які відсутня у зв`язку із збройною агресією проти України, у тому числі дистанційно, дають суду підстави вважати незаконним призупинення дії трудового договору з позивачкою.

За встановлених обставин, саме по собі погіршення фінансового стану підприємства не є тією обставиною, яка надає роботодавцю право вибірково призупиняти трудові договори з окремими працівниками на підставі статті 13 Закону № 2136-ІХ.
Крім того, сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника «та» дозволяє зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію.
Обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу) є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією із сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони - не породжують правові наслідки у зв`язку з призупиненням дії трудового договору, й в кінцевому результаті нівелюють необхідність/можливість застосування цієї норми закону.
Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року (справа №758/4178/22), що є обов`язковим при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

Отже, роботодавець ДП «АМПУ» не довів, що у зв`язку із збройною агресією росії проти України він був позбавлений можливості надати позивачці роботу за укладеним з нею трудовим договором, а остання не мала змоги виконувати свої трудові обов`язки. Сама по собі обставина закриття морського порту Херсон, що вплинуло на фінансовий стан підприємства після введення воєнного стану на території України, не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивачку роботою, оскільки філія морського порту м.Херсон тимчасово перемістилася до м. Одеса, де продовжувала здійснювати свою діяльність. 

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачкою є  незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача у зв`язку з  військовою агресією проти України надати позивачці роботу, а  їй виконувати не встановлено й доводи апеляційної скарги ДП «АМПУ» цього не спростовують.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що спочатку роботодавцем оголошено простій, а згодом трудовий договір призупинено з тих же підстав, при цьому таке рішення належним чином роботодавець не обґрунтував.
З огляду на наведене, апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що у ДП «АМПУ» у зв`язку з окупацією міста Херсона була відсутня у цілому робота, яку відповідно до своїх посадових обов`язків виконувала саме ОСОБА_1 , як такі, що не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення середнього заробітку за час призупинення дії трудового договору.
Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника.
Водночас частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на  роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Враховуючи, що незаконні дії відповідача позбавили ОСОБА_1 можливості працювати та призвели до порушення її конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин норму частини другої статті 235 КЗпП України, яка регулює подібні за змістом відносини, та поклав на відповідача обов`язок відшкодувати позивачці середній заробіток за час її перебування у вимушеному прогулі. Такий висновок суду узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 21 червня 2023  року в справі № 149/1089/22, від 31 січня 2024 року в справі № 161/8196/22, від 27 березня 2024 року в справі № 753/12518/22, від 05 травня 2025 року в справі №758/4178/22.
При цьому судом під час обчислення середньої заробітної плати вірно взято за основу розрахунковий період січень-лютий 2022 року. 
Так, судом враховано, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є  середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що  передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в  якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
При цьому простій - це час протягом якого працівник не працює. Оплата простою не з вини працівника є платою за невідпрацьований час і входить до фонду додаткової заробітної плати.
Як зазначено в пункті 2 розділу ІІ Порядку № 100, час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним  не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.
Також при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не  враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (абзац другий пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 100).
Отже, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці час  простою не враховується, навіть у разі збереження під час простою за працівником середнього заробітку.
Установлено, що дію трудового договору з позивачкою призупинено з 11 травня 2022 року. Протягом останніх двох календарних місяців, що передували місяцю призупинення дії трудового договору (березень-квітень 2022 року), позивачка перебувала у простої, тому вони не включаються до розрахункового періоду і середня заробітна плата в такому випадку обчислюється виходячи з розрахункового періоду за січень-лютий 2022 року.

Судом першої інстанції враховано, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору.  
Зважаючи на те, що судом встановлено незаконність винесеного відповідачем наказу №28-ОП від 10.05.2024 року «Про припинення простою та призупинення дії трудових договорів з працівниками Філії», посилання апелянта на ту обставину, що у відповідності до ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати за час призупинення дії трудового договору покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, не знайшли свого правового обгрунтування.
Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року (справа №758/4178/22), що є обов`язковим при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Відповідно до ч. 1.ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване та законне рішення, підстав для скасування якого не встановлено, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують висновки суду.

Керуючись ст. ст.367,368,375,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»  залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.      
Повний текст постанови виготовлено – 22 липня 2025 року.

   Головуючий                                                                                О.В.Кутурланова  
 
   Судді:                                                                                           Л.П.Воронцова

                                                                                                          І.В.Склярська