ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №334/2032/25                                Головуючий в 1 інст. Ісаков Д.О.
Провадження №33/807/615/25                                Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року                                                 місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Корсіка Я.І., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Корсіка Я.І. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 26 лютого 2025 року о 10 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась по проспекту Металургів, 12а в м. Запоріжжя з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, сповільненість мови та ходи, неприродна блідість шкіри обличчя. Від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. Від керування автомобілем відсторонений про повторність попереджений.
Своїми діями  ОСОБА_1  порушила п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Корсік Я.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що під час винесення оскаржуваної постанови судом порушенні вимоги КУпАП, Конституції України, а також права та законні інтереси ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх доводів зазначив про зміну судом першої інстанції формулювання обвинувачення ОСОБА_1 . Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що судом змінено формулювання обвинувачення, а саме вказано «Від проходження огляду у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога відмовився», тоді як в протоколі зазначено «Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій відмовився у встановленому законодавством порядку на місці ТЗ».
Враховуючи наведене, захисник вважає, що вину ОСОБА_1 не доведено в спосіб визначений законодавством, а отже всі сумніви щодо доведеності вини останньої у вчиненні правопорушення, слід тлумачити на її користь.
Зазначає про помилковість висновків суду про те, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом, оскільки такий, в розумінні ст. 251 КУпАП не є самостійним беззаперечним доказом.
Посилається на те, що відеозапис події, який міститься в матеріалах справи не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить відомостей про технічний засіб, що не надає можливості його ідентифікувати. Крім того, відеозапис, зафіксований на технічний пристрій (відеореєстратор), встановлений всередині салону патрульного автомобілю не має назви, інвентарного номеру, номенклатурного номеру, та не належить до службового пристрою поліцейських, а отже також не є належним та допустимим доказом.
Наголошує, що із відеозаписів події не вбачається наявність ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , а отже відсутні об`єктивні дані, які б ставили під сумнів поведінку останньої, а також вказували на будь-яку ознаку перебування в стані наркотичного сп`яніння.
Стверджує про недотримання процедури огляду на стан сп`яніння вимогам, передбаченим ст. 266 КУпАП, положень Інструкції та Порядку, оскільки відповідних принципів та засад поліцейськими дотримано не було, що свідчить про їх суттєву особисту зацікавленість та необ`єктивність, яка суперечить завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, відсутність підстав для огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, передбачених Інструкцією та порушення її вимог.
Просить постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність її захисника – адвоката Корсіка Я.І., який зазначив про можливість розгляду справи без участі останньої, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Під час апеляційного перегляду справи, адвокат Корсік Я.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зауважив, що відповідно до положень ст. 283 КУпАП у постановах про порушення правил дорожнього ружу обов`язково повинно бути зазначений інвентарний номер засобу відео фіксації.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката Корсіка Я.І., перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дані вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення нею вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 256752 від 26 лютого 2025 р. підтверджується:
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 лютого 2025 р., в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, сповільненість мови та ходи, неприродна блідість обличчя. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія (а.с. 3);
- відеозаписом події.
Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у порушенні нею вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Так, вимогами п.2.5 ПДР України на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, згідно п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.
Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані. 
Відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, отриманим під час виконання ними службових обов`язків, зафіксовано рух транспортного засобу, його зупинка під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР України. В ході спілкування з водієм та складання постанови за ч. 1 ст. 122 КУпАП у поліцейського виникли підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння. Слідує візуальний огляд водія, шляхом виведення рук перед собою, за результатами якого поліцейський встановив та оголосив ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 . Зафіксована пропозиція останній пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Відмова ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду. 
Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження відповідного огляду, суддя апеляційного суду не вбачає.
ОСОБА_1  відмовилась від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На посилання захисника про те, що відеозапис події, який міститься в матеріалах справи не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить відомостей про технічний засіб, що не надає можливості його ідентифікувати, не має назви, інвентарного номеру, номенклатурного номеру, та не належить до службового пристрою поліцейських, а отже також не є належним та допустимим доказом, слід зазначити, що відсутність даних відомостей жодним чином не спростовує встановлених судом обставин, оскільки долучений до протоколу відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки отриманий у встановленому законом порядку, не містить ознак фальсифікації. Крім того, з протоколу та рапорту співробітника поліції випливає, що фіксація події здійснена на бодікамери № 474579, 472517, що надає можливість ідентифікувати технічний засіб.
Доводи захисника про те, що із відеозапису події не вбачається у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи, зокрема, з направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я вбачається, що у ОСОБА_1 було виявлено наступні ознаки: виражене тремтіння пальців рук, сповільненість мови та ходи, неприродна блідість обличчя.
Також слід зазначити, що ознаки наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 були встановленні поліцейським за результатами візуального огляду останньої та були явними, що підтверджуються і відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
Посилання апелянта на особисту зацікавленість та необ`єктивність поліцейських під час проведення процедури огляду ОСОБА_1 , яка суперечить завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення до уваги апеляційним судом не приймаються, оскільки матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Суддя апеляційного суду погоджується з доводами захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, разом з цим по даній справі наявні і інші докази, які в сукупності з відомостями, викладеними в протоколі підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Одночасно суддя апеляційного суду відмічає, що у відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, хоча і означений у якості доказів вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, які є предметом оцінки суду, однак відображені у протоколі відомості підлягають оцінці через призму дослідження доказів.
Має бути врахована практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03) Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
У даному випадку відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються доказами, які слід визнати належними, допустимими, які узгоджуються між собою.
На доводи апелянта, що суддею суду першої інстанції змінено формулювання обвинувачення адміністративного правопорушення, яке викладено в протоколі, слід зазначити наступне.
Так, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 09 червня 2011 року по справі «Лучанінова проти України», від 30 травня 2013 року по справі «Малофєєва проти Росії», від 20 вересня 2016 року по справі «Карелін проти Росії», де зазначено, що суд не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення, констатує, що в даному випадку формулювання обвинувачення вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя районного суду не змінював. Уточнення процедури огляду, від якого ОСОБА_1 надала відмову не впливає на кваліфікацію дій правопорушника, а тому порушень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суддею апеляційною інстанцією не встановлено.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім того, слід звернути увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Корсіка Ярослава Ігоровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                        В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 334/2032/25