КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 369/3851/23
провадження № 22-ц/824/5425/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
10 червня 2025 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності та стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - Мостової Оксани Євгенівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року в складі судді Янченка А. В.,
встановив:
 
19.03.2023 ОСОБА_1  в особі  представника ОСОБА_2    через систему «Електронний суд»  звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності та стягнення коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , батько позивача.
Інших спадкоємців, крім позивача,  після  смерті ОСОБА_3   немає.  
ОСОБА_3 перебував на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, однак тривалий час з 01.08.2014 до моменту смерті пенсії не отримував, з 01  грудня  2014 року  нарахування  пенсії  йому було припинено,  про  що  зазначено  у відповіді  ПФУ  від  02.03.2023 року. 
Після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Леденьова І. С., яким була зареєстрована спадкова справа 146/2020.
Нотаріус зробив запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області стосовно недоодержаної пенсії померлим ОСОБА_3 , на який отримав відповідь про не включення до складу спадщини недоодержаної пенсії пенсіонерів з числа військовослужбовців.
Згідно  постанови від  20.02.2023 №500/02-31,  виданої приватним нотаріусом   Леденьовим І. С. про  відмову у вчиненні  нотаріальної дії, позивач позбавлений можливості отримати  свідоцтво  про  право  на спадщину  на  недоотриману  пенсію. 
Вказані  обставини  на    думку позивача  є підставою   для  визнання  за ним права власності на недоотриману ОСОБА_3 пенсію з 01.08.2014 по 31.03.2015 та зобов`язання  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати ОСОБА_3   пенсію з 01.12.2014 по 31.03.2015 та виплатити ОСОБА_1   недоотриману ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію з 01.08.2014 по 31.03.2015.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року вказаний позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на недоотриману ОСОБА_3 пенсію з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати ОСОБА_3 пенсію з 01.12.2014 року по 31.03.2015 року, та виплатити ОСОБА_1 недоотриману ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію з 01 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року.
Суд першої інстанції  виходив з того,  що   ОСОБА_3   перебував на обліку  в Управлінні  пенсійного  забезпечення   військовослужбовців та деяких інших  категорій громадян  Головного  управління   Пенсійного  фонду  в Луганській області.  З 01.08.2014 виплата  пенсії  ОСОБА_3 була  призупинена. Оскільки  до  складу  спадщини  увійшла  пенсія,  яка була  призначена  та  нарахована,  позивач має право  на  недоотриману   пенсію  спадкодавцем  за  період  з 01.08.2014 по 25.03.2015.
12.12.2024 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - Мостова О. Є. через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як отримувач пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262. Пенсія ОСОБА_3 виплачена по 31.07.2014. Нарахування пенсії припинено з 01.12.2014.
Пенсійне  забезпечення  осіб,  які перебували на  обліку в органах Пенсійного  фонду  України та тимчасово  неконтрольованій території  Донецької  та Луганської  областей,  здійснюється  відповідно  до  Закону  України «Про забезпечення  прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови  Кабінету Міністрів України  від  05.11.2014 №637  «Про  здійснення  соціальних  виплат внутрішньо переміщеним особам». 
ОСОБА_3 не звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України (на контрольованій території України) з заявою про взяття на облік. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. 
Тобто за життя ОСОБА_3 не виявив бажання поновити виплату пенсії, з заявою про поновлення виплати пенсії не звертався,  тому пенсійні виплати не отримані з вини пенсіонера. 
Враховуючи зазначене, в Головному управління Пенсійного фонду України в Луганській області відсутні суми пенсії належні для включення у спадщину.
Посилання  позивача на  ст. 1227  ЦК  України є безпідставним,  оскільки  відповідно до  вказаної статті суми пенсії,  які належали спадкодавцеві, але  не були ними одержані  за  життя передаються  членам  його  сім`ї, а у разі  їх відсутності входять  до  складу  спадщини.
Відповідно  до статті  61  Закону   України «Про  пенсійне  забезпечення  осіб, звільнених з  військової   служби, та деяких  інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. 
Позивач помилково  застосовує  до  даних правовідносин  положення  ст. 52  Закону  України «Про загальнообов`язкове державне  пенсійне   страхування». 
Вважає, що дану справу не належить розглядати за правилами цивільного судочинства, оскільки спір виник з публічно-правових відносин. 
В судове засідання  сторони не  з`явились,  про  дату,   час та місце  розгляду справи  повідомлені  судом  належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається  з  матеріалів справи та встановлено  судом, ІНФОРМАЦІЯ_1    у м. Луганськ у віці 91 року помер  ОСОБА_3 ,   про  що  06.10.2020   Києво-Святошинським районним відділом   державної  реєстрації  актів  цивільного  стану  Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції  (  м. Київ)  видано  свідоцтво  про  смерть, актовий запис №12.
ОСОБА_3 перебував на  обліку в Головному  управлінні Пенсійного  фонду  України в Луганській області  як отримувач пенсії  згідно  Закону  України «Про  пенсійне  забезпечення  осіб, звільнених  з  військової служби, та деяких  інших осіб»  від  09.04.1992  №2262.  Пенсія виплачена  по  31.07.2014. Нарахування  припинено  з 01.12.2014 року (а.с.6).
20.02.2023   приватний нотаріус Бучанського  районного  нотаріального  округу  Київської області Леденьов  І. С., розглянувши заяву  ОСОБА_1   про  видачу свідоцтва про   право  на  спадщину  за  законом  на  недоотриману  пенсію,    виніс постанову про  відмову у вчиненні  нотаріальної  дії.
Постанова  мотивована  тим, що  20.02.2023 до  нього   звернувся ОСОБА_1   із заявою  від 20.02.2023 по  спадковій справі  №146/2020) про  видачу свідоцтва про  право  на  спадщину  за  законом  на  недоотриману  пенсію,  що належала  померлій ІНФОРМАЦІЯ_3    ОСОБА_4 ,  яку вона  прийняла  у спадщину  після  смерті  ОСОБА_3 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не  оформила  своїх  спадкових  прав.
На  указану  спадщину  відповідно до  ст. 1261  ЦК  України  спадкоємцем   за законом   є  син  померлої  - ОСОБА_1 , який спадщину прийняв  у встановлений законом  шестимісячний строк  з дня  смерті спадкодавця,  подавши заяву  про прийняття спадщини приватному нотаріусу  Києво-Святошинського  районного  нотаріального   округу  Київської області Леденьову І. С.  Інших  спадкоємців,  передбачених  законом,  заповітом  та ст.1261, 1266 ЦК  України, немає. 
При підготовці  документів до видачі свідоцтва про  право  на  спадщину  був направлений запит до Головного  управління  Пенсійного  фонду  України в Луганській області від  12.04.2021  за №685/02-14 щодо   суми недоотриманої  пенсії  на  ім`я ОСОБА_3 . У відповідь  на запит з`ясувалось, що  ОСОБА_3 перебуває на обліку  в  управлінні Пенсійного  фонду  України в Луганській області.  
Окрім цього,  Головне  управління  Пенсійного  фонду  України в Луганській області  повідомляє,  що  відповідно  до статті 61  Закону  України «Про  пенсійне  забезпечення  осіб, звільнених з  військової   служби, та деяких  інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина  (чоловік) , а також  члени сім`ї, які проживали разом  із пенсіонером на  день його  смерті,  мають   право на  одержання  цих сум і в тому разі,  якщо  вони не  належать  до  осіб,  які забезпечуються   пенсією  у разі  втрати  годувальника. 
Зазначені  суми виплачуються, якщо  звернення  за ними надійшло  не  пізніше  6 місяців після  смерті пенсіонера. 
У зв`язку з  вищевикладеним  було  з`ясовано,  що не  встановлено  склад  спадкового  майна,  на  яке  видається свідоцтво  про  право на  спадщину,  а саме - не  відома сума недоотриманої пенсії, належної спадкодавцю (а.с.  13, 14).
Таким чином спір між сторонами  виник з приводу  захисту позивачем  свого  право  на  спадкування  за законом,  а саме право власності на  спадкове майно   у вигляді  призначеної, нарахованої та невиплаченої  пенсії спадкодавця з 01.08.2014 , а також  пенсію,  нарахування  якої було  припинено   з 01.12.2014 року. 
Підставою  своїх позовних вимог  позивач зазначає наявність  у нього як спадкоємця першої черги за законом права на  спадкування  недоотриманої суми пенсії.
Конституцією  України  (стаття 41)  та статтею  1 Першого  протоколу  до  Конвенції  про  захист прав людини і основоположних  свобод,  до  якої Україна приєдналася  17 липня  1997 року відповідно  до  Закону  №475/97-ВР від 17 липня  1997  року  «Про  ратифікацію  Конвенції  про  захист прав людини і основоположних  свобод 1950 року, Першого  протоколу  та протоколів  №2, 4 , 7  та 11 до Конвенції», закріплено  принцип  непорушності права приватної власності, який означає  право особи  на  безперешкодне  користування  своїм майном та закріплює  право  власника володіти, користуватися і розпоряджатися  належним йому майном, на  власний розсуд    учиняти  щодо  свого  майна  будь-які угоди,  відповідно до  закону  за  своєю  волею,  незалежно від  волі  інших осіб. 
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Водночас за змістом статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який унормовує порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, звільнених  з  військової  служби,  та деяких  інших осіб, є Закон №2262-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
На переконання колегії суддів, положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону №2262-ХІІ у повній мірі узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, а також положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині першій статті 91 якого вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Тлумачення наведених вище норм права у їх сукупності дає підстави для висновку, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Так, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року у справі № 420/8604/21 та від 22 лютого 2024 року у справі № 461/5878/22.
Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суми, про стягнення яких просить позивач, не увійшли до складу спадщини після смерті   ОСОБА_3 . 
Аргументи апеляційної скарги про те, що спірні суми не були нараховані спадкодавцю, а тому не можуть спадкуватися його спадкоємцями, апеляційний суд відхиляє з таких мотивів.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зробив висновок, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій пенсійного фонду, який не виконував у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 673/393/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 804/536/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Суд першої інстанції, правильно  встановивши обставини справи й вірно застосувавши норми матеріального права, зробив обґрунтований висновок про визнання  за ОСОБА_3 права  на  недоотриману  пенсію  за  період з  01 серпня  2015 року  по  25.03.2025 та зобов`язання  Головного  управління   Пенсійного  фонду  України в Луганській області виплату йому, як спадкоємцю, недоотриману  суму пенсії, належну спадкодавцю, за період з  01.08.2024 по  25.03.2015. 
Помилкове зазначення  в резолютивній частині  рішення   періоду, за який задоволено  позовні вимоги -  з 01.08.2014  по  31.03.2015,  що  не відповідає  мотивувальній частині  рішення,  може бути виправлено  судом  першої інстанції  в порядку,  визначеному ст. 269 ЦПК  України. 
Колегія суддів  відхиляє  доводи апеляційної скарги про те, що вказаний спір  підлягає  розгляду  в порядку  адміністративного  судочинства. 
В даній  справі предметом позову є майнова вимога позивача, що стосується визнання за ним право власності на спадкове  майно - суму недоотриманої пенсії, яка належала до виплати його померлому батьку.  Спір  маж  приватноправий характер  і підлягає розгляду  за  правилами цивільного  судочинства. 
Зазначене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові  27 березня 2019 у справі № 286/3516/16-ц.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК  України, апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - Мостової Оксани Євгенівни залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення  складено 25.07.2025. 
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук