ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8941/24  Номер провадження 22-ц/814/2458/25	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Карпушина Г.Л.; суддів Дряниці Ю.В., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2025 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії та постачання гарячої води,-
В С Т А Н О В И В:
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 16.12.2024 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідачів ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачам надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 , за період з 01.05.2022 по 01.12.2024 існує заборгованість в розмірі 51435,24 грн. В своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги за період в розмірі 51435,24 грн
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.03.2025 року позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаваобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання було задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги, отримані за адресою:   АДРЕСА_2 , за період з 01.05.2022 по 01.12.2024 в розмірі 51435 грн 24 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати в розмірі 3028 грн.
На вказане рішення суду було подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій прохає скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2025 року ухвалити нове рішення, яким відмовити у позивних вимогах. Апелянт вважає, що рішення Київського районного суду м. Полтави є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи належних розрахунків за послуги, передбачених нормами чинного законодавства, в т.ч. показників засобу обліку теплової енергії.
Стверджує, що позивач не представив суду, а суд в свою чергу не витребував у позивача обґрунтованого розрахунку обсягів спожитої теплової енергії відповідно до встановлених законодавством норм, крім того суд не взяв до уваги порушення цієї процесуальної вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохає залишити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави без змін.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання за вказаною адресою.
Також встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.05.2022 по 01.12.2024 надавав послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за вище вказаною адресою, але плата за послуги за вказаний період, що є предметом судового розгляду, не вносилася, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом існувала заборгованість за вказаний період в розмірі 51435,24 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач покладені на неї як на споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, тому з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2022 по 01.12.2024 в розмірі 51435 грн 24 коп.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справи, докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Згідно статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Водночас, статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правовідносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються, зокрема, Житловим Кодексом України, законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «;Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ч. 2ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Враховуючи викладене, районний суд дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуг гарячої води за період з 01.05.2022 року по 01.12.2024 року у розмірі 51435, 24 грн., оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо сплати комунальних послуг.
Також слід зазначити, що відповідач не заперечувала щодо заборгованості з постачання теплової енергії та послуг гарячої води за період з 01.05.2022 року по 01.12.2024 року, проте не погоджувалася з її розміром.
Таким чином, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Інших доказів, які б підтверджували доводи апелянта суду не надано.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить. Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 липня 2025 року.

Головуючий суддя : _______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________________ Ю.В. Дряниця ___________________ О.І. Обідіна