Справа № 465/6401/22                                Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/1382/25                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 березня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2022 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, покликається на те, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є суб`єктом господарювання з постачання споживачам теплової енергії, відтак є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, якими користуються мешканці будинку АДРЕСА_1 , де в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Для здійснення оплати за надані послуги відповідачам відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та щомісячно направлялися рахунки на оплату послуг. Зазначає, що між ним та відповідачем виникли фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання, згідно яких відповідачам надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які споживачі зобов`язані оплатити. Однак у зв`язку не належним виконанням зобов`язань щодо оплати наданих послуг з теплопостачання у відповідачів за період з 01 грудня 2018 року до 01 жовтня 2022 року виникла заборгованість в розмірі 23005.32 грн. 
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 23005.32 грн.заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води. 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання – відмовлено.
Рішення суду оскаржило Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що відповідачі користувалися послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, оплачували послугу з централізованого опалення, однак не оплачували надану їм послугу з гарячого водопостачання. Суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про те, що нарахування за гарячу воду здійснювалося без врахування показів лічильника після встановлення такого, оскільки проведено корекцію нарахувань згідно з нормами законодавства по нормі споживання на особу. Акт обстеження від 03 березня 2021 року є неналежним доказом, оскільки складений в односторонньому порядку без участі виконавця послуг. За результатом перевірки наданих послуг складається акт-претензія виконавцем комунальної послуги та споживачем, який повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання послуги або надання її не в повному обсязі або неналежної якості, однак такий не складався. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що за період, за який позивач нарахував заборгованість, відповідачі не отримували послуг з гарячого водопостачання, оскільки не функціонують окремі стояки подачі гарячої води, відтак відсутні підстави для нарахування плати за послуги, які відповідачам не надавалися та стягнення заборгованості.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною 3 статті 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ч. 1 ст. 68 ЖК України).
Згідно із ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири).
Відповідно до ч. 2 ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року.
Стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року визначає перелік комунальних послуг.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску (ч. 2 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року ).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості.
Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації № 1 від 11 жовтня 2022 року, виданою Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго».
Для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми боргу за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води.
Роз`яснено заявнику право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» надало розрахунок заборгованості відповідачів за надані послуги з теплопостачання за період з 01 грудня 2018 року по 30 вересня 2022 року, з якої вбачається, що загальна сума заборгованості складає 23005.32 грн. (а.с. 63-64).
Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідачі вважають, що у них відсутній обов`язок з оплати послуг за постачання гарячої води, оскільки такі послуги фактично не надаються.
Як вбачається з матеріалів справи, мешканці будинку  АДРЕСА_1  неодноразово зверталися до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» із заявами, листами та скаргами про відсутність подачі гарячої води до будинку АДРЕСА_1 .
Згідно з актом обстеження квартири АДРЕСА_3 від 03 березня 2021 року, складеним комісією у складі голови ОСББ «Сахарова, 31», мешканця квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_4 , мешканця квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5 , в квартирі відсутнє постачання гарячої води, оскільки три стояки в будинку, по яких подається гаряча вода, в тому числі і до квартири АДРЕСА_2 , не працюють з 2009 року по цей час, на численні звернення до балансоутримувача будинку ЛКП «Вулецьке» та надавача послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» жодних результатів не дало.
Згідно з актом, складеним 04 травня 2023 року головою ОСББ «Сахарова 31» Цибирнак Я.П., мешканцями квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_6 та кв. АДРЕСА_7 ОСОБА_7 , в квартирі АДРЕСА_3 , відсутня подача гарячої води через стояки гарячого водопостачання, станом на день складання акту в квартирі АДРЕСА_2 зовсім не працює стояк гарячого водопостачання.
16 вересня 2021 року ОСОБА_3 склала претензію щодо нарахування мешканцям квартири АДРЕСА_3 оплати за 2 м3 гарячої води за квітень 2021 року, у зв`язку з тим, що послугу з надання гарячої води ЛКМП «Львівтеплоенерго» не надавало. 
Згідно з довідкою від 06 лютого 2023 року, виданою Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», станом на 01 лютого 2023 року заборгованість за послугу з постачання теплової енергії (опалення) за адресою: АДРЕСА_8 – відсутня.
Чинне законодавство передбачає обов`язок споживачів оплачувати комунальні послуги за результатами їх фактичного надання. 
При цьому, сам по собі факт нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги не підтверджує їх надання.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки звертаючись з позовними вимогами про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води, позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання цих послуг мешканцям квартири АДРЕСА_3 , а наявними в матеріалах справи актами та претензією безспірно підтверджується, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги з централізованого постачання гарячої води відповідачам не надавало.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги, які фактично споживачам не надавалися. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 березня 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 01.09.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк