ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1096/24  Номер провадження 22-ц/814/1743/25	Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2025 року 	м. Полтава  	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Лобов Микола Олександрович, на заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 січня 2025 року (повний текст рішення складено 27 січня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський Олександр Юрійович, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визнання права власності в порядку спадкування,-
                                                В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.
Третіми особами визначено приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинського О.Ю. та згідно ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 травня 2024 року - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.
В обґрунтування позову зазначено, що 12 грудня 1997 року позивач - ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 . 18 липня 2003 року ОСОБА_4 придбала будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача - ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку майна. Спадкоємцем за законом є позивач - ОСОБА_1 , як чоловік, та відповідач - ОСОБА_2 , як її донька від першого шлюбу. Інших спадкоємців немає. Після смерті матері ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала, хоча про смерть матері їй було відомо. 
15 серпня 2023 року позивач отримав свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , як тому з подружжя, який пережив дружину ОСОБА_4 . У видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/2 частину вказаного житлового будинку приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинським О.Ю. постановою від 15 серпня 2023 року було відмовлено. 
Хоча спадкоємцями першої черги є донька та чоловік спадкодавця, позивач вважає, що ОСОБА_2 є такою, що не прийняла спадщину, оскільки не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки вона з 2012 року не проживала у спадковому будинку, на спадщину не претендувала і була лише формально зареєстрована, так як їй потрібна була тимчасова реєстрація в м. Кременчуці. З останньої відомої позивачу інформації ОСОБА_2 проживає в м. Одеса (достовірної адреси немає), до м. Кременчука не приїжджає і не має наміру приїжджати, тобто не має наміру оформлювати спадщину і не цікавиться цим питанням. На підтвердження факту не проживання доньки померлої дружини сусідами складено акти, та останні також можуть підтвердити вказане у судовому засіданні. Тож, враховуючи, що ОСОБА_2 не проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та протягом достатньо тривалого часу до цього, а також не реалізувала своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тому не може вважатися такою, що прийняла спадщину після своєї матері. При цьому, державна реєстрація за певною адресою сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за цією реєстрацією. 
У зв`язку з вище викладеним, позивач прохав суд встановити факт постійного непроживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та не прийняття нею спадщини; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 181,8 кв.м., житловою площею 68,3 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст заочного рішення місцевого суду
Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 січня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський О.Ю., Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.
Місцевий суд під час розгляду справи дійшов висновку, що вказаний факт, який просить встановити позивач, не доведений належним чином, а тому і вимога про визнання права власності в порядку спадкування, яка є похідною, є безпідставною, тож у задоволенні позовної заяви слід відмовити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Із заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 січня 2025 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення місцевого суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Позивачем зауважено, що ОСОБА_2 є такою, що не прийняла спадщину у встановленому цивільним законодавством порядку, оскільки вона з 2012 року постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на спадщину не претендувала і була лише формально зареєстрована за адресою проживання спадкодавця, оскільки фактично проживає у м. Одеса.
На думку позивача, факт непроживання відповідача з 2012 року, в тому числі й на день смерті ОСОБА_4 і по теперішній час, ним було належним чином підтверджено.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник ОСОБА_1 – адвокат Лобов М.О., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та прохав її задовольнити з підстав, що у ній наведені.
Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Мушинський О.Ю. у поданому до суду апеляційної інстанції клопотанні прохав суд розгляд справи здійснювати без його участі, за наявними матеріалами у справі. 
Інші учасникисправи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 грудня 1997 року заявник - ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 12 грудня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області, актовий запис № 423. 
18 липня 2003 року ОСОБА_4 придбала будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18 липня 2003 року, бланк ВАМ №628965, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., зареєстровано в реєстрі №7300, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке МБТІ» 20 серпня 2003 року, номер запису 1673, в книзі 14. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 20 грудня 2021 року, актовий запис №4062. 
04 липня 2021 року на майно померлої ОСОБА_4 приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Мушинським О.Ю. була заведена спадкова справа за №42/2023 (номер у спадковому реєстрі 70882234). 
15 серпня 2023 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Мушинським О.Ю. видано свідоцтво про право власності (зареєстровано в реєстрі за №1946) ОСОБА_1 , який є тим з подружжя, який пережив дружину ОСОБА_4 , та якому належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 15 серпня 2023 року, що підтверджується копією витягу з Держаного реєстру речових прав № 342864385 від 15 серпня 2023 року.
Також 15 серпня 2023 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Мушинським О.Ю. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_1 видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої дружини ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що спадщину прийняли два спадкоємця першої черги: чоловік – ОСОБА_1 і дочка - ОСОБА_2 , які мають право на отримання свідоцтв про право на спадщину по 1/4 частці вказаного житлового будинку.
Згідно інформації про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №599 від 22 серпня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
Згідно інформації, викладеної в акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 02 березня 2024 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 засвідчили, що ОСОБА_2 з 2012 року по теперішній час фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 та на день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживала разом з нею за вказаною адресою.
Позиція суду апеляційної інстанції
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19.
Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом першої черги, не може вважатись такою, що прийняла спадщину, оскільки на час її відкриття постійно не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 та у передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті останньої не подала нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини. Отже, вона не набула права на спадщину, тобто є такою, що не прийняла спадщину за законом. Зазначав, що ОСОБА_2 хоча і була зареєстрована у будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , однак з 2012 року фактично там не проживає, а тому прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом спільного проживання зі спадкодавцем не могла.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження факту непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивачем долучено до позовної заяви акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 02 березня 2024 року, в якому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 засвідчили, що ОСОБА_2 з 2012 року по теперішній час фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 та на день смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживала разом з нею за вказаною адресою. Крім того, під час розгляду справи місцевим судом у судовому засіданні були допитані у якості свідків ОСОБА_9 , а також ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 295/4081/23 зазначено, що самі по собі показання свідків не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю.
Крім того, колегія суддів зауважує, що викладена виконавчим комітетом у заяві від 15 січня 2025 року інформація не має доказового значення під час розгляду даної справи, оскільки вказані відомості не підтверджуються будь-якими іншими доказами, що свідчить про неможливість встановлення їх достовірності.
Оскільки на підтвердження викладених у позовній заяві доводів щодо непроживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачем надано лише акт про непроживання особи за місцем реєстрації, що підписаний у тому числі й особами, які допитувалися у якості свідків в судовому засіданні під час розгляду справи місцевим судом, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 за допомогою належних, достовірних та достатніх доказів не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому правомірно відмовив у їх задоволенні.
Враховуючи, що заявлені позивачем позовні вимоги перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між собою, то у зв`язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги щодо встановлення факту постійного непроживання відповідача разом із спадкодавцем, задоволенню не підлягають й інші позовні вимоги.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, аналізуючи матеріали справи, норми матеріального права, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Лобов М.О., апеляційної скарги, а тому заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 січня 2025 року слід залишити без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Лобов Микола Олександрович – залишити без задоволення.

Заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2025 року.

Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                                Т.В. Одринська 

О.О. Панченко