ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/11635/24
Номер провадження 22-ц/818/1612/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року                                                 м. Харків
 
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГІОН АГРО» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в складі судді Тимченка А.М. по справі № 638/11635/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГІОН АГРО» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року Товариствао з обмеженою відповідальністю «ЛЕГІОН АГРО» (далі – ТОВ «ЛЕГІОН АГРО») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.
Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі- ВАТ «ВТБ Банк»), правонаступником якого є Товариство, та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 028Ф-ІК-ЦВ, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення 25 квітня 2023 року зі сплатою 14,5 % річних.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року, залишеним без змін Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2013 року у справі № 2011/4774/2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором за № 028ф-1кЦВ/z1 від 25 квітня 2008 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 , а саме: на однокімнатну квартиру, загальною площею 32,7 кв. м., жилою - 16,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах за ринковою ціною на момент продажу, в рахунок погашення боргу за Кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ від 25 квітня 2008 року в розмірі 20255 доларів 23 цента США, або за офіційним курсом НБУ у сумі 203619 грн 78 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ БАНК» судові витрати в розмірі 3219 грн. 
Наразі рішення суду не виконано, що є підставою для нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, а саме 3% річних за період з 12 березня 2017 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 3 013,31 доларів США.
Посилаючись на вказані обставини ТОВ «ЛЕГІОН АГРО» просило стягнути з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати.
07 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала відзив, в якому проти позовних вимог заперечувала.
Відзив мотивовано тим, що рішення суду від 27 березня 2013 року ухвалено лише щодо ОСОБА_5 . Вказане рішення не було пред`явлене до примусового виконання, що виключає порушення прав позивача як стягувача.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 2-1104/10 від 08 квітня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ у розмірі 115287,00 грн було виконано 04 листопада 2021 року. 
Відповідачами достроково виконано зобов`язання за кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ, оскільки за умовами кредитного договору строк повернення кредитних коштів - 25 квітня 2023 року.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЛЕГІОН АГРО» відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки боржником за рішенням суду у справі № 2011/4774/2012, на які позивач посилається в обґрунтування позову є ОСОБА_5 , яка до участі у справі залучена не була.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 31 грудня 2024 року ТОВ «ЛЕГІОН АГРО» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, товариство просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний кредитний договір було забезпечено договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_6 , а також порукою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2010 року у справі № 2-1104/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ВАТ ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором у розмірі 115287 грн 54 коп., судовий збір в розмірі 1152, 87 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2013 року, по справі № 2011/4774/2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах за ринковою ціною на момент продажу в рахунок погашення боргу за Кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ від 25 квітня 2008 року в розмірі 20255 доларів 23 цента США , або за офіційним курсом НБУ у сумі 203619 грн 78 коп.
Товариством набуто права вимоги за Кредитним договором, договорами Поруки та Договором іпотеки, а тому посилання на виконання заочного рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2010 року у справі № 2-1104/10 є недоречними, оскільки примусово стягнені кошти з боржників до ТОВ «Легіон Агро» не надходили, а, отже, не стосуються даної справи. 
Станом на час звернення до суду рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року не виконано. Вказаним рішенням встановлений розмір заборгованості за Кредитним договором, а саме: 20255 доларів 23 цента США, на які нараховано 3 % річних, що підлягають стягненню як з боржника, так і з осіб, які зобов`язались відповідати за виконання зобов`язань за Кредитним договором. 
Інші учасники справи рішення суду не оскаржили, право на подання відзиву не скористались.
У судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 03 липня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро» отримано 20 січня 2025 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.166); 
Адвокатом Темнюковою Мариною Ігорівною представником ТОВ «Легіон Агро» отримано 20 січня 2025 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.165); 
ОСОБА_4 отримав 03 лютого 2025 року (том 1, а.с.104); 
ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с.185-186), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (т. 1, а.с.182); 
ОСОБА_3 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с.187-188), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (т. 1, а.с.181).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України у повній мірі.
Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «ВТБ Банк» укладено кредитний договір № 028Ф-ІК-ЦВ, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 15000,00 доларів США, з кінцевим терміном погашення 25 квітня 2023 року зі сплатою 14,5 % річних (а.с. 28-40).
В забезпечення виконання умов вказаного Кредитного договору 25 квітня 2008 року було укладено:
- Іпотечний договір № 028Ф-ІК-ЦВ/z1 відповідно до якого ОСОБА_5 надала в іпотеку нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_2 , заг. пл. 32,7 кв. м., житл. пл. 16,8 кв. м.
- Договір поруки № 028Ф-ІК-ЦВ/z2, відповідно до якого ОСОБА_4 поручився перед Банком за виконання ОСОБА_3 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ (а.с. 12).
- Договір поруки № 028Ф-ІК-ЦВ/z3, відповідно до якого ОСОБА_1 поручається перед Банком за виконання ОСОБА_3 зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ (а.с. 13).
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2010 року у справі № 2-1104/10, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ВАТ ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором у розмірі 115287,54 грн, судовий збір в розмірі 1152, 87 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн (а.с. 85-86,87).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2013 року, у справі № 2011/4774/2012 позов ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 028ф-1к-ЦВ/z1  від 25 квітня 2008 року задоволено 
Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором за № 028ф-1к-ЦВ/z1 від 25 квітня 2008 року, укладений між ПАТ ВТБ Банк та ОСОБА_5 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на праві власності та передана нею в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк» на підставі Іпотечного договору № 028Ф-ІК-ЦВ/z1 від 25 квітня 2008 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО Поляковою М.В., шляхом продажу її на прилюдних торгах за ринковою ціною на момент продажу, в рахунок погашення боргу за Кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ від 25 квітня 2008 року в розмірі 20255 доларів 23 цента США, або за офіційним курсом НБУ у сумі 203619 грн 78 коп (а.с. 42 -43).
22 травня 2015 року на підставі виконавчих листів № 2-1104/10 та № 638/872/15-ц, виданих 05 травня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова, відкрито виконавчі провадження № 47734510, № 47734606 та № 47734681 щодо боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно про стягнення заборгованості у розмірі 115287,54 грн, судового збору у розмірі 1152,87 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн (а.с. 88 -90).
29 серпня 2019 року за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом № UAEA-2019-06-13-000043-b від 31 липня 2019 року, між АТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Легіон Агро» було укладено договір № 32-РБ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за яким АТ «ВТБ Банк» відступив шляхом продажу ТОВ «Легіон Агро» права вимоги Банку до позичальника ОСОБА_3 , поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та іпотекодавця ОСОБА_5 за кредитним договором, договором поруки та іпотечним договором від 25 квітня 2008 року згідно Додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги за ціною 235983,86 грн.
29 серпня 2019 року між АТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Легіон Агро» укладено договори про відступлення прав вимоги за договором поруки, за яким останнє набувало прав належних первісному кредитору згідно з договором поруки № 028Ф-ІК-ЦВ/z3 та № 028Ф-ІК-ЦВ/z2 від 25 квітня 2008 року (а.с. 15-16-18, 57, 58).
Постановами державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 04 листопада 2021 року виконавчі провадження № 47734510, № 47734606 та № 47734681 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення солідарними боржниками у ВП № 47734510 та ВП № 47734681 (а.с. 91-93).
Відповідно до листа старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові СМУМЮ Наталії Пархоменко № 32972 від 23 березня 2023 року кошти за виконавчим провадженням № 47734510 стягувалися з ОСОБА_3 з 02 березня 2018 року по 28 жовтня 2021 року, загальна сума перерахувань на користь стягувача 31658,94 грн; кошти за виконавчим провадженням № 47734681 стягувалися з ОСОБА_4 з 02 березня 2018 року до 04 листопада 2021 року. Загальна сума перерахувань на користь стягувача 84811,47 грн (а.с. 94-95). 
За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина 5 статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
За змістом частини 2 статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а тому відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ЛЕГІОН АГРО» вказувало, що ОСОБА_3 не виконав належним чином зобов`язання за Кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 20255 доларів 23 цента США, в рахунок погашення якої рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року звернута стягнення на предмет іпотеки, який було забезпечено вказаний кредит. 
Зазначене рішення суду не виконано, що є підставою для стягнення 3% річних з боржника та поручителів.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року по справі № 2011/4774/2012, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2013 року, позов ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 028ф-1к-ЦВ/z1 від 25 квітня 2008 року задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах за ринковою ціною на момент продажу, в рахунок погашення боргу за Кредитним договором № 028Ф-ІК-ЦВ від 25 квітня 2008 року в розмірі 20255 доларів 23 цента США , або за офіційним курсом НБУ у сумі 203619 грн 78 коп.
В матеріалах справи немає будь-яких доказів виконання зазначеного рішення суду. Таку обставину сторони не заперечували.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, внаслідок невиконання рішення суду та умов договору виникла заборгованість, розрахована на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, яка за період з 12 березня 2017 року до 24 лютого 2022 року становить 3 013,31 доларів США.
Зважаючи, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, заборгованість не погашена, судова колегія дійшла висновку про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.
Між тим, обґрунтовуючи наявність підстав для стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ТОВ «ЛЕГІОН АГРО» вказувало, що в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за Кредитним договором з вказаними особами були укладені договори поруки № 028Ф-СК-ЦВ/z2 та № 028Ф-СК-ЦВ/z3 та від 25 квітня 2008 року, за якими відповідачі поручились за виконання боржником обов`язків, що виникли з кредитного договору та за будь-якими додатковими угодами до нього.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями частини 4 статті 559 ЦК України у редакції на час укладання договору поруки, визначено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2010 року у справі № 2-1104/10, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ВАТ ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором у розмірі 115287,54 грн, судовий збір в розмірі 1152, 87 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.
Рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено 27 березня 2013 року. ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , не були залучені до участі у вказаній справі у якості відповідачів, судовим рішенням не було покладено певні обов`язки саме на цих осіб.
Зважаючи, що товариством пред`явлено вимогу до поручителів поза межами строку поруки, вказані особи не приймали участі у розгляді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для покладення на поручителів відповідальності за неналежне виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року.
Отже, за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних підлягають стягненню виключно з ОСОБА_3 .
Заперечення відповідачів, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2013 року не було пред`явлено до виконання судова колегія не приймає з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18, від 07 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі  № 757/3530/20, провадження № 61-18137св23).
Отже, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми виникає саме з моменту набрання судовим рішенням законної сили, а не з моменту звернення стягувача з виконавчим листом до органу державної виконавчої служби.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову та стягнення 3 013,31 доларів США з ОСОБА_3 .
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні з позовом до суду ТОВ «ЛЕГІОН АГРО» сплачено 3028,00 грн судового збору, за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн (а.с.11,153).
Зважаючи, що позов та апеляційну скаргу задоволено частково, а саме стягнуто суму боргу лише з ОСОБА_3 , вказані судові витрати підлягають стягненню лише з вказаного відповідача. 
Також, при зверненні до суду ТОВ «ЛЕГІОН АГРО» вказувало, що на підставі договору про надання правової допомоги від 15 вересня 2022 року представництво їх інтересів здійснювала адвокат Темнюкова М.І., у зв`язку з чим Товариство просило стягнути 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а саме - по 5000 грн з кожного відповідача. 
Між тим, зважаючи на тотожність обставин, виходячи з засад розумності та справедливості, а також оскільки позов задоволено стосовно лише одного з відповідачів, судова колегія вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 5000 грн витрат на правничу допомогу, що були понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГІОН АГРО» задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГІОН АГРО» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , адреса:  АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕГІОН АГРО» (адреса: 61019, м. Харків, в`їзд Даргомижського, буд. 6, код ЄДРПОУ 36457965) 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором № 028Ф-ІКЦВ від 25 квітня 2008 року за період з 12 березня 2017 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 3 013 доларів США ( три тисяч тринадцять) доларів 31 центів США, а також 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на правничу допомогу та 6661 (шість тисяч шістсот одна) грн 60 коп. судового збору.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07 липня 2025 року.

Головуючий                                                 Ю.М. Мальований

Судді                                                        Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина