РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/10378/25
Провадження № 22-ц/4815/1135/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд»
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Крутеня Івана Володимировича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2025 року, постановлену у складі судді Бучно Т.М. в м. Рівне, 

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. 

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 – адвокат Крутень Іван Володимирович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що спірні відносини між сторонами виникли внаслідок матеріально-правової вимоги позивача до відповідача як споживача послуг згідно договору про постачання електричної енергії №3501629 від 30.09.2024 року. Додає, що за загальним правилом підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України). При цьому, зазначає, що згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Вважає, що позивачем при подачі позову було дотримано правил територіальної юрисдикції (підсудності). З наведених підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до Рівненського міського суду Рівненської області.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заборгованість утворилася у зв`язку з невиконанням відповідачем договору про постачання електричної енергії на об`єкт електропостачання (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 . 

Таким чином, спір стосується нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому за правилами виключної підсудності справа підсудна суду за місцезнаходженням нерухомого майна – Надвірнянському районному суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються  в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Винятки із вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, апелянт доводить, що підсудність цього спору належить Рівненському міському суду Рівненської області – за місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання, оскільки місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 .

Разом з тим, територіальна підсудність – це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна. 
Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.
Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. При цьому виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

За наведеного, висновок місцевого суду про застосування до цього спору правил виключної підсудності – за місцем знаходження майна, заборгованість зі сплати електропостачання якого є предметом цього позову, – є обґрунтованим.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. 

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Крутеня Івана Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2025 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Хилевич С. В.
                                       
                               Шимків С. С.