Справа № 930/1411/23
Провадження № 22-ц/801/1674/2025
Провадження № 22-ц/801/1675/2025
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач: Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року	Справа № 930/1411/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Стадника І. М.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи:
позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Якименком Олексієм Олексійовичем, на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 травня 2025 року та на додаткове рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2025 року, ухвалені у складі судді Алєксєєнка В. М. в м. Немирів, дата складення повного та додаткового судового рішення відповідають даті їх постановлення, -
в с т а н о в и в :
В травні 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Якименка О. О., звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Позов мотивований тим, що 04 травня 2020 року позивач домовився з відповідачем про придбання в нього автомобіля марки «КАМАЗ 5511 ТЗ – самоскид» 1987 року, д.н.з. НОМЕР_1 та передав відповідачеві суму екв. 5 900 тисяч доларів США, що складало 177 тис. грн. (1 дол. 30 грн.), про що відповідач написав розписку. Крім того, відповідач видав на позивача та його дружину довіреність від 5 травня 2020 року на розпорядження автомобілем, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрована за № 621. Автомобіль перебував на стоянці ПРАТ «Будматеріали» та за домовленістю з позивачем, його використовував ОСОБА_3 . Зважаючи на десятилітній строк визначений довіреністю, позивач не поспішав з переоформленням автомобіля. Однак згодом автомобіля не стало, як виявилось таємно від позивача відповідач ОСОБА_2 в липні 2022 року продав автомобіль дружині його знайомого ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , з відповідним переоформленням (реєстрацією) у ТСЦ 0541 м. Вінниця. В свою чергу ОСОБА_5 цей автомобіль фактично продала іншій особі, а та ще іншій, і таким чином, наразі автомобіль відсутній. 
Позивач звертався до поліції із відповідною заявою, проте у відповіді-листі Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області від 01 квітня 2023 року № 384 МР/200-2023 йому було рекомендовано наступне: «Викладені у зверненні факти відносяться до цивільно-правових відносин тому рекомендуємо Вам з даного приводу звернутись до суду в порядку приватного звернення ……».
Оскільки відповідач отримав кошти за автомобіль, проте так і не оформив договір купівлі-продажу з наступною реєстрацією автомобіля на нового власника в сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України, - сплачена позивачем відповідачу сума за автомобіль – всього лише попередня оплата. В добровільному порядку він кошти не повертає, що стало причиною звернення до суду та просив стягнути з відповідача на його користь: суму попередньої оплати: екв. 5 900 тисяч доларів США на час розгляду справи в суді, а це станом на 23 травня 2023 року - 218 300 грн ( 1 дол.- 37 грн); та сплатити відсотки з цієї суми, 3 % річних становить (починаючи 04 травня 2020 року по 04 травня 2023 року) - 15 930,00 грн. (177 тис грн х3% х 3).
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивач  ОСОБА_1  з 2020 рок по 2022 рік  користувався спірним транспортним засобом, здійснював перевезення, проте згідно оформленої довіреності перереєстрації транспортного засобу за це час не здійснив, хоча перешкод в цьому у нього не було.  ОСОБА_1  після придбання автомобілячерез декілька місяців передав його добровільно разом із ключами та реєстраційними документами ОСОБА_3 . Відтак суд виснував, що автомобіль (рухома річ) вибув з володіння власника за його волею, послався при цьому на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 січня 2025 року (у справі № 208/5532/198). Суд вказав, що коли ОСОБА_1 передав ключі та документи на автомобіль ОСОБА_3 , то з того моменту ОСОБА_6 став фактичним володільцем транспортного засобу, а тому відповідач не знав, не допускав і не повинен був допускати наявність будь-яких перешкод для вчинення правочину з ОСОБА_7 .
Додатковим рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2025 року заяву представника відповідача адвоката Кіцули В. І. задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5 000 гривень.
Не погоджуючись із такими рішеннями, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Якименка О. О., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 травня 2025 року додаткове рішення цього ж суду від 02 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, а також стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції невірно визначився з характером правовідносин. Купівля-продаж автомобіля має бути зареєстрована в сервісному центрі, однак ОСОБА_2 отримав гроші, передав ОСОБА_1 автомобіль, але не у власність, а у володіння з наданням прав представництва, що підтверджується нотаріально засвідченою довіреністю від 05 травня 2020 року на ім`я позивача та його дружини щодо користування, розпорядження, продажу вказаного автомобіля строком на 10 років. Позивач не отримав автомобіль у власність, оскільки через два роки саме відповідач ОСОБА_2 розпорядився цим автомобілем як власник та таємно від позивача: 06 червня 2022 року ОСОБА_2 уклав договір комісії з ТОВ «МЕЙК-ДЕЙТА» (комісіонер) на продаж автомобіля, а 07 червня 2022 року ТОВ «МЕЙК-ДЕЙТА» продав автомобіль ОСОБА_8 за ціною 10 000 грн., а тому ОСОБА_2 має повернути кошти позивачу.
Суд першої інстанції не врахував, що сам по собі договір купівлі-продажу вчинений у простій письмовій формі без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця (Постанова КЦС від 26 липня 2023 року у справі № 166/817/22). Додаткове рішення підлягає скасуванню у разі скасування рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом на подачу відзиву у строк, встановлений судом апеляційної інстанції: апеляційне провадження відкрито 26 червня 2025 року (а. с. 212), ухвалу про відкриття провадження ОСОБА_2 отримав 13.07.2025 року (поштове відправлення № 0610265257081). 23.07.2025 року від представника ОСОБА_2 адвоката Кіцули В. І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, який в силу приписів часини 2 статті 126 ЦПК України суд залишає без розгляду.
23.07.2025 року від представника відповідача адвоката Кіцули В. І. надійшла заява про відкладення розгляду справив зв`язку з тим, що він зайнятий в інших судових засіданнях з розгляду кримінальних справ, які були призначені раніше.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Якименко О. О. в судове засідання не з`явилися, про день т а час судового розгляду повідомлені належним чином.
Апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність учасників справи, які належним чином повідомлені про день та час судового засідання, причин для відкладення розгляду немає, що відповідає приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
-згідно розписки 04 травня 2020 року відповідач ОСОБА_2 продав автомобіль марки – «КАМАЗ тип Т3 - САМОСКИД-С» д.н.з. НОМЕР_2 позивачу ОСОБА_1 за 5 900 доларів США і отримав цю екв. Суму на руки (а. с. 7);
-05 травня 2020 року відповідач ОСОБА_2 видав Довіреність, якою уповноважив позивача ОСОБА_1 та його дружину ОСОБА_9 від свого імені представляти його інтереси у будь-яких установах, організаціях та підприємствах незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості (у тому числі в органах нотаріату України, комісійних магазинах, Регіональному сервісному центрі МВС у Вінницькій області, Територіальному сервісному центрі міста Вінниці або будь-якому іншому Територіальному сервісному центрі МВС України, Центрі надання адміністративних послуг "Прозорий офіс" (центральне відділення) виконавчого комітету Вінницької міської ради, страхових компаніях, відповідних органах Державтоінспекції), з питань, які будуть стосуватися керування, продажу, обміну, а в необхідних, йому відомих, випадках - найму (оренди), позички від його імені (на умовах, обговорених попередньо до видачі цієї довіреності), належного ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданий Немирівським ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 31 травня 2013 року, транспортного засобу марки - КАМАЗ, модель - 5511, тип Т3 - САМОСКИД-С, 1987 року випуску, номер шасі, кузова - НОМЕР_4 , реєстраційний номер - AB0937АО Довіреність видана на строк 10 років, посвідчена приватним нотаріусом Кметюк С. А., зареєстрованої в Реєстрі за № 621 (а. с. 8 – 9);
- ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Якименка О. О. 04 березня 2023 року звертався до правоохоронних органів із заявою по факту непорозуміння з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час переоформлення права власності на автомобіль марки «Камаз 5511 ТЗ-самоскид» 1987, д.н.з. НОМЕР_1 , та отримав роз`яснення про порядок звернення до суду в цивільному порядку, оскільки викладені в заяві факти відносяться до цивільно-правових (а.с. 20, 79-80);
-06 червня 2022 року між ТОВ «МЕЙК-ДЕЙТА» (комісіонер) та відповідачем ОСОБА_2 (комітент) укладено договір комісії № 8243/22/1/005047. Згідно п.1.2 зазначеного договору, належним виконанням Комісіонером своїх обов`язків за цим Договором вважається вчинення Комісіонером правочину (укладення договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Даний договір підписаний сторонами, комісіонером ТОВ «МЕЙК-ДЕЙТА» та комітентом ОСОБА_2 (а.с. 56);
-07 червня 2022 року ТОВ «МЕЙК-ДЕЙТА», який є комісіонером та діє на підставі укладеного договору комісії № 8243/22/1/005047 від 06 червня 2022 року (продавець), з однієї сторони та ОСОБА_8 (покупець) з другої сторони уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб: марки КАМАЗ, модель 5511, 1987 року випуску, колір жовтий, номер кузова НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за власником (комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 31.05.2013 року. П.3.1 даного договору: за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 10 000 гривень. Даний договір підписаний сторонами, продавцем на підставі договору комісії ТОВ «МЕЙК-ДЕЙТА» та покупцем - ОСОБА_8 (а.с. 55);
-07.06.2022 року ОСОБА_8 подала заяву про перереєстрацію транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 62).
Між сторонами виник спір про стягнення грошових коштів, отриманих як попередня оплата за договором купівлі-продажу транспортного засобу.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Частинами першою, третьою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Правове регулювання відносин, пов`язаних із купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), та Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Абзацом першим пункту 8 Порядку № 1388 встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»).
Відповідно до абзацу першого пункту 33 Поряду № 1388, перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.
Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Верховний Суд неодноразово викладав такі висновки у своїх постановах, зокрема у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 662/397/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 761/18330/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 380/11122/16, від 27 грудня 2019 року у справі № 607/14107/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 301/1434/18, від 23 вересня 2020 року у справі № 161/16800/15-ц, від 26 липня 2023 року у справі № 166/817/22 та ряді інших.
У справі що розглядається Якименко В, П. отримав від ОСОБА_1 гроші за продаж належного йому автомобіля, передав автомобіль, однак договір купівлі-продажу, зняття транспортного засобу з обліку, отримання новим власником транспортного засобу свідоцтва про реєстрацію , - не відбулося. 
За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав виснувати, що право власності перейшло до ОСОБА_1 . Слід зазначити, що зробивший такий висновок, суд першої інстанції виснував також і прямо протилежне: що ОСОБА_2 вправі був розпорядитися належним йому автомобілем та правомірно продав його ОСОБА_8 , при цьому не знав, не допускав і не повинен був допускати наявність будь-яких перешкод для вчинення правочину з ОСОБА_8 . Такий висновок суду не тільки є суперечливим, але й не відповідає фактичним обставинам справи та зроблений всупереч норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.
Після отримання 04 травня 2020 року грошей від ОСОБА_1 за продаж автомобіля, ОСОБА_12 07 червня 2022 року продав цей же транспортний засіб ОСОБА_8 , уклавши договір комісії та надавши згоду на перереєстрацію транспортного засобу (а. с. 53). 
Оскільки гроші за купівлю транспортного засобу були передані, то, як наслідок, мав бути укладений договір купівлі-продажу з перереєстрацією транспортного засобу на ОСОБА_1 , однак не був укладений, то отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_1 кошти є сумою попередньої оплати товару (стаття 693 ЦК України)
Відповідно до приписів частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк (а в даному випадку не уклав договір купівлі-продажу, не відбулося зняття його з обліку та перереєстрація на нього власника), то покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, право вибору наслідків не передання придбаного товару належить покупцеві. В справі що розглядається позивач ОСОБА_1 ставить питання про повернення сплаченої ним суми, так як власник транспортного засобу ОСОБА_2 відчужив його ОСОБА_8 , а тому з огляду на вищевикладене, апеляційний суд виснує, що з відповідача на користь позивача слід стягнути еквівалент 5 900 доларів США, що станом на 23 травня 2023 року (дата, визначена позивачем) становить 218 300 грн, з розрахунку 1 долар США – 37 грн.
Відповідно до частини 3 статті 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання або повернення суми попередньої оплати. 
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Згідно частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити …три проценти річних від простроченої суми.
Отже, безумовно позивач вправі вимагати проценти від відповідача, виходячи з суми попередньої оплати. Однак апеляційний суд, з огляду на те, що до 07.06.2022 року ( до моменту відчуження ОСОБА_2 автомобіля ОСОБА_8 )позивач ОСОБА_1 ним користувався, виснує, що період, за який мають бути нараховані проценти, становить 350 днів: з 07 червня 2022 року по 23 травня 2023 року ( в межах заявлених позовних вимог). Отже, розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 5 091 грн, 78 коп. ( 1777 000 х 3 % / 365 днів х 350 днів).
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що на дані правовідносини не поширюються положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цивільного Кодексу (зі змінами, внесеними ЗУ від 15.03.2022 р. № 2120-IX), оскільки в даній справі мають місце не відносини позики (кредиту), а повернення покупцеві суми попередньої оплати товару.
Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди апеляційний суд зазначає таке.
Цивільним кодексом України у п. 9 ч. 2 ст. 16 передбачено, що одним із судових способів захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). Постанова ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20
Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Позивач обґрунтовував моральні страждання тим, що він хвилювався, адже віддав чималі гроші і залишився без них і без автомобіля, це викликало в нього сильні душевні хвилювання, порушився нормальний ритм життя, внесло зневіру у людські стосунки. Розмір моральних страждань позивач оцінив у 20 000 грн.
Апеляційний суд виснує, що з огляду на обставини справи, те, що через два роки після передачі позивачем грошей за транспортний засіб відповідач його відчужив на користь третьої особи, відмовляється добровільно повернути отримані кошти, спричинення діями відповідача позивачеві моральних страждань є безумовним та не викликає сумнівів, однак заявлений позивачем розмір є завищеним, а тому суд виснує. що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000 грн моральної шкоди. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове. 
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої його адвокатом Якименком О. О., обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, невірного визначення характеру правовідносин, що виникли, за недоведеності обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права.
Тому рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 травня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про часткове задоволення позову. Оскільки рішення підлягає скасуванню, то й ухвалене та додаткове рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2025 року, яким вирішено питання витрат на правничу допомогу, також слід скасувати.
Щодо судових витрат.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Позивач при зверненні до суду сплатив 2 543 грн судового збору (а. с. 1), при поданні апеляційної скарги – 3 051,60 грн судового збору (а.с.209). На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 10 000грн, понесених у суді першої інстанції надано Довідку з розрахунком (а .с. 135), Договір про надання правничої допомоги (а. с. 136) та квитанцію б/н від 19.04.2023 року на 10 000 грн (а. с. 137). Відповідач понесені позивачем витрати не спростовував та не заявляв про їх не співмірність, відтак вони є доведеними та саме таку величину слід брати як розрахункову для цілей розподілу судових витрат.
Отже, позивач поніс судові витрати в розмірі 15 594, 60 грн.
Ціна позову 254230 грн, до задоволення підлягає 228 391, 78 грн, що становить 89,84 %. Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 89,84 % понесених ним судових витрат, що становить        14 010,19 грн. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Якименком Олексієм Олексійовичем, задовольнити.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22 травня 2025 року та додаткове рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 218 300 (двісті вісімнадцять тисяч триста) гривень попередньої оплати, 5 091, 78 (п`ять тисяч дев`яносто одну гривню 78 к.) гривню процентів, 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, а всього 228 391 (двісті двадцять вісім тисяч триста дев`яносто одну) гривню 78 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 010 (чотирнадцять тисяч десять) гривень 19 копійок судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24.07.2025 року.

Позивач  ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач  ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Головуюча                                                                                Т. М. Шемета
Судді:                                                                                         О. В. Ковальчук
                                                                                І. М. Стадник