справа № 357/12545/24
головуючий у суді І інстанції Бебешко М.М.
провадження № 22-ц/824/5861/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
09 липня 2025 року                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 21 листопада 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -
в с т а н о в и в :
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суд Київської області з позовом до АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», у якому просить: 
стягнути з АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» на її користь грошові кошти у розмірі 116 077 грн 50 коп.; 
скасувати нараховані відповідачем відсотки за користування кредитними коштами, які були списані з рахунку позивача НОМЕР_1 , починаючи з 31 травня 2024 року по день ухвалення судом рішення у справі.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПривтБанк», у якому вона має відкриті рахунки НОМЕР_1 картка № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 карта № НОМЕР_4 . 
31 травня 2024 року у період часу з 12:00 до 12:40 на мобільний номер позивача НОМЕР_5 , який є фінансовим номером в АТ КБ «ПриватБанк» і верифікований ним для здійснення фінансових (банківських) послуг, подзвонила невідома особа, представилась працівником «ПриватБанку» і повідомила про незрозумілі операції по її рахунках і намагання невідомих осіб зняти кошти та рекомендувала перетелефонувати на гарячу лінію банку 3700, що позивач і зробила. Після дзвінка на гарячу лінію з усіх її рахунків було знято всі кошти, які там були, у тому числі і кредитні. 
Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_1 за 31 травня 2024 року списано: 12:21 - 25 125 грн; 12:22 - 5 025 грн; 13:22 - 20 100 грн; 13:24 - 25 125 грн; 13:26 - 29 145 грн. Всього 104 520 грн, з яких 30 910 грн - особисті кошти, а 73 610 грн - кредитні. 
Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_3 за 31 травня 2024 року о 13:15 списано 11  557 грн 50 коп. 
Всього з двох рахунків разом було списано 116 077 грн 50 коп.
Тобто протягом двох годин невідомі особи шахрайськими діями заволоділи доступом до додатку «Приват24», її рахунків та безперешкодно зі сторони служби безпеки банку заволоділи її грошовими коштами. 
Цього ж дня позивачка звернулася до ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження № 12024111030001992, що підтверджено витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та Талоном-повідомленням єдиного обліку № 19654. 
Вказує, що повідомила працівників АТ КБ «ПриватБанк» про факт заволодіння її коштами, а також направила письмову заяву-вимогу на головний офіс відповідача. 
Листом від 16 липня 2024 року № 20.1.0.0.0/7 - 240625/42291 на 9636155-ВБ, від 25-06-2024 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_1 про те, що повертати списані кошти на її рахунки не може з тих підстав, що переказ коштів здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват 24. Вхід в Приват24 був здійснений під її авторизацією. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання її фінансового телефону та іншої особистої інформації.
У листі банку не вказано, що позивач своїми діями якимось чином сприяла передачі свого логіну та паролю у системі «Приват24» третім особам. Вважає, що банком не встановлено її вини у передачі вказаних даних третім особам. А тому, оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку повернути належні їй грошові кошти, вона вимушена звернутись до суду з цим позовом. 
Позивач не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію, картки не губилися, доступу до них треті особи не мали. Банком не доведено, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, вважає, що її права споживача банківських послуг є порушені і підлягають захисту в судовому порядку.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 21 листопада 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_1 . 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 116 077 грн 50 коп.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ КБ «ПриватБанк» суду не надано доказів, які б підтверджували, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню її картки, ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, одразу після виявлення факту незаконного списання коштів з її рахунку, позивач невідкладно повідомила про це відповідача.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 21 листопад 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що зняття коштів відбулося саме через розголошення позивачем персональних даних.
Вказує, що суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.
Посилається на те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки доказу - аудіо запису, який також само було долучено до відзиву і який має виключне значення для вирішення справи.
Наголошує, що в ході перевірки інформації про заволодіння коштами з картки третіми особами встановлено, що банком 31 травня 2024 року зафіксовано звернення позивача, яке було направлено на розгляд до служби безпеки банку.
В ході перевірки відомостей з Архіву записів телефонних розмов на сервісі Voice Record System встановлені наступні відомості :
2024-05-31 13:54:27, ІD запису 793973141 номеру телефону НОМЕР_5 , особа, яка назвалася клієнтом ОСОБА_1 , повідомила про шахрайство, під час якого будучи введеною шахраєм в оману самостійно як зазначає позивач «піддіктовку» провела фінансові операції, по своїм банківським рахунками, а саме надала інформацію по своїм карткам, ПІН кодам;
2024-05-31 14:04:50, ІD запису 793973525.
На думку апелянта, наведене вказує на те, що невстановлені особи мали конфіденційну інформацію про логін та пароль від електронного кабінету Приват24, яка була розголошені позивачем.
Оскільки, без передачі персональних даних таких як логін та пароль від Приват24, строк дії картки, номер картки, СVV-код ніхто крім власника картки не зможе скористатися грошима, які знаходяться на картці.
Посилається на те, що факт шахрайства у відношенні позивача, став можливим через порушення клієнтом «Умов і правил надання банківських послуг».
Звертає увагу на те, що операції з перерахування коштів здійснювались особисто позивачем, докази про таке надано до матеріалів справи, а саме аудіозапис. З вказаного аудіозапису можна прослухати, що позивач в розмові з оператором визнає факт, що будучи введеною шахраєм в оману самостійно провела фінансові операції по своїм банківським рахунками.
Позивач сама своїми діями сприяла втраті та незаконному використанню третіми особами інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
Отже, позивач не дотрималася своїх обов`язків по збереженню інформації, щодо своєї банківської карти, а відтак несе ризик втрати коштів зі свого рахунку. 
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не перевірив належним чином доводи банку, про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши sim-карту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.
Також під час розгляди справи, судом першої інстанції не враховано висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18.
Отже на думку скаржника, саме позивач має нести відповідальність за здійснення вчинених платіжних операцій.
 
Наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав законних підстав стягувати з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 116 077 грн 50 коп. так як це кошти саме АТ КБ «ПриватБанк», надані ОСОБА_1 в кредит (користування) тому дана вимога не є ефективним способом захисту.
Наголошує, що вказана позовна вимога не може бути задоволена, так як кошти списані з рахунку є кредитними коштами та не належали на праві власності позивачу.
 
Позивачка, повідомлена належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.
 
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Кабули І.Ю. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача за наявними матеріалами. 
Додатково вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими. 
Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Попельнюх Т.І. у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Згідно з випискою по картці/рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00026343272 від 24 травня 2016 року за період з 30 травня 2024 року по 31 травня 2024 року згідно з якою 
31 травня 2024 року 13:26 здійснено переказ зі своєї карти на суму 30 019 грн 35 коп.; 
31 травня 2024 року о 13:24 переказ на суму 25 878 грн 75 коп.; 
31 травня 2024 року о 13:22 здійснено переказ зі своєї картки на суму 20 680 грн 20 коп.;
31 травня 2024 року о 12:22 здійснено переказ зі своєї карки на суму 5 025 грн; 
31 травня 2024 року о 12:21 здійснено переказ зі своєї картки на суму 25 125 грн; 
31 травня 2024 року о 12:18 проведено зарахування на картку від Krasnoshapka Olena Iva Zhilyanska st 43. 
Всього витрат - 106 728 грн 30 коп. Всього находжень 30 900 грн (а.с. 9).
 
Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ) 31 травня 2024 року о 13:15 здійснений переказ з карти на суму 11 557 грн 50 коп. (а.с. 10).
31 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 12024111030001992 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статиті 190 КК України (а.с. 16) та талоном-повідомленням № 19654 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення (а.с. 15).
25 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Голови правління АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, у якій просила припинити нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій за користування кредитними коштами у сумі 75 818 грн 30 коп., які були зняті 31 травня 2024 року з її карткового рахунку НОМЕР_7 . Повернути її на картковий рахунок №  НОМЕР_7 , відкритий нею в АТ КБ «ПриватБанк» незаконно списані 31.05.2024 особисті кошти в сумі 30 900 грн. Повернути їй на картковий рахунок № НОМЕР_8 , який відкритий нею в АТ КБ «ПриватБанк» незаконно списані 31 травня 2024 року особисті кошти (пенсію) в сумі 11 557 грн 50 коп. (а.с. 11-12).
З доданого до відзиву аудіозапису розмови між співробітником банку та ОСОБА_1 встановлено, що остання зателефонувала на гарячу лінію банку і повідомила, що на її мобільний номер телефону зателефонувала невідома особа, представилась працівником служби безпеки «ПриватБанку» і повідомила, що відносно її картки вчиняються шахрайські дії та рекомендували зателефонувати на номер 3700. Вона зателефонувала за номером 3700 та вчинила усі дії, що їй сказали і переказала кошти на інші картки. З рахунку, відкритому в «Ощадбанк» її кошти також зникли (а.с. 67).
Листом від 16 липня 2024 року АТ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_1 про те, що банк не може повернути кошти з наступних підстав. Встановлено, що переказ коштів з карток № НОМЕР_2 та НОМЕР_4 здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват 24 (далі Приват 24). Вхід в Приват 24 був здійснений під її авторизацією. При цій процедурі клієнт вводить ім`я користувача і пароль та входить у Приват 24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання вашого фінансового номеру та іншої особистої інформації (а.с. 13-14).
 
Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг; користувач платіжних послуг (далі -користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Частиною 20 статті 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
За змістом статті 68 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.
Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).
Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації.
Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.
Статтями 86, 87 Закону України «Про платіжні послуги» визначена відповідальність надавачів платіжних послуг та платників під час виконання платіжних операцій. 
Так, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.
Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.
Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.
Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.
Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями.
 
У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника.
 
Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).
Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.
Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.
Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Відповідно до пунктів 143, 144 Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).
 
Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача.
Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22.
У вказаній справі, ОСОБА_1 оспорює операції зі списання коштів з рахунків НОМЕР_1 , НОМЕР_3 31 травня 2024 року на суму 116 077 грн 50 коп.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, надавши оцінку роздруківки змісту розмови ОСОБА_1 та працівника контакт-центру AT КБ «ПриватБанк», апеляційним судом встановлено, що позивачці на її мобільний номер телефону зателефонувала невідома особа, представилась працівником служби безпеки «ПриватБанку» і повідомила, що відносно її картки вчиняються шахрайські дії та рекомендували зателефонувати на номер 3700. Вона зателефонувала за номером 3700 та вчинила усі дії, що їй сказали і переказала кошти на інші картки. З рахунку, відкритому в «Ощадбанк» її кошти також зникли (а.с. 67).
Тобто ОСОБА_1 під час розмови з працівника контакт-центру AT КБ «ПриватБанк» підтвердила, що перерахувала грошові кошти зі своїх рахунків, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», у результаті вчинення саме нею дій за вказівкою («під диктовку») невідомих осіб, які представилися працівниками банку.
Указані обставини залишені судом першої інстанції поза увагою.
Таким чином, оскільки операції з переказу коштів у сумі 116 077 грн 50 коп. були здійснені 31 травня 2024 року вчинені особисто ОСОБА_1 , яка була введеною в оману, з використанням реквізитів платіжної картки, які відомі тільки власнику картки, з використанням фінансового номеру телефону позивачки, тому AT КБ «ПриватБанк» не може нести цивільну відповідальність за такі операції.
Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18).
Також суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_1 у своєму позові порушується питання про стягнення з AT КБ «ПриватБанк» на її користь кредитних грошових коштів у сумі 73 610 грн з рахунку №  НОМЕР_1 , які не належали ОСОБА_1 , оскільки є власністю банку.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 21 листопада 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, AT КБ «ПриватБанк» має бути компенсовано за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суд Київської області від 21 листопада 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.
Компенсувати за рахунок держави Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 14 серпня 2025 року.

 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська