ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
10 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/6319/23	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Семененка Я.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року (головуючий суддя Пасічник Ю.П.) 
у справі №340/6319/23
за позовом  ОСОБА_1 
до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області
про визнання протиправною та скасування постанови, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ  014781 від 25 липня 2023 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для її скасування, оскільки відповідачем не враховано той факт, що на час проведення рейдової перевірки транспортним засобом керував ОСОБА_2 , який перевозив вантаж для власних потреб, а тому позивач не може бути суб`єктом відповідальності, оскільки не є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року позов задоволено.
Суд за встановлених у справі обставин дійшов висновку, що відповідачем неправомірно винесено постанову про застосування фінансових санкцій № 014781 від 25.07.2023, оскільки станом на час проведення перевірки автотранспортний засіб перебував в користуванні ОСОБА_2 , а тому саме вказана особа, в розумінні ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» є суб`єктом відповідальності.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Скаржник зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Під час проведення рейдової перевірки 14.06.2023 водій надав документ на вантаж – рахунок-резерв з відповідального зберігання від 14.06.2023 №БК-003055. В наданому примірнику відомості про належного автомобільного перевізника відсутні, тому відповідачем вирішено на розгляд справи запросити власника транспортного засобу для з`ясування обставин справи. Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак на розгляд справи не з`явився. Жодних клопотань чи пояснень стосовно іншого автомобільного перевізника надано не було, тому за наявності доказів належності автомобіля позивачеві та неможливість встановити зі змісту рахунку-резерву з відповідального зберігання від 14.06.2023 №БК-003055 будь-яких даних перевезення, як то перевізника, вважається, що  відповідач врахував усі докази та обставини, якими володів на момент прийняття спірної постанови, тому застосував штраф до позивача. Відповідач зауважує, що керування водієм ОСОБА_2 транспортним засобом марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент проведення рейдової перевірки не може свідчити про те, що він є автомобільним перевізником. Зазначену інформацію, про те, що ОСОБА_2 був користувачем транспортного засобу ним повідомлено не було. Також  позивач не повідомляє і суду інформацію про належного автомобільного перевізника.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.11).
14.06.2023 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення рейдової перевірки зупинений  транспортний засіб: MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 (а.с.27).
В ході перевірки вказаного транспортного засобу встановлено, що водієм здійснюється перевезення вантажу, при цьому, згідно супровідних документів - рахунку-резерву з відповідального зберігання №БК-003055 від 14.06.2023, постачальником вантажу є ФОП ОСОБА_4 ,  одержувачем - ОСОБА_5 (а.с.27).
За результатами перевірки складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 14.06.2023 №352496, яким зафіксовано перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме: відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, відповідно до Наказу МТЗУ від 24.06.2010 №385 (а.с.12, 26).
Листами від 21.06.2023 та 18.07.2023 позивача поінформовано про розгляд 18.07.2023 та 25.07.2023 справи про порушення автотранспортного законодавства, участь в яких позивачем не заперечується (а.с.13-14, 28-30).
25.07.2023 Відділом Державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ  014781, якою до позивача, на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17  000 грн.
Правомірність означеної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є предметом судового розгляду у цій справі.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, затверджений Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Відповідно до п.15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);
відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
оснащення таксі справним таксометром;
відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;
додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (Документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення) зобов`язує автомобільних перевізників, водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Отже, перелік документів згідно ст. 48 Закону № 2344-III не є вичерпним, оскільки у наведеній нормі визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи, необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
За правилами ч.2 ст.49 Закону №2344-ІІІ водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів зобов`язаний:
мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень;
перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення;
забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі);
дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Відповідно до ст.18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Отже, в розумінні зазначеної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів, а також від виду перевезення внутрішнього чи міжнародного.
Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлюється Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, який затверджений Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.
Згідно з п.1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України (п. 7.1 Положення № 340).
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже відповідно до вказаної норми суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.
За визначенням в ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
В межах спірних правовідносин позивач заперечує свій статус автомобільного перевізника та, відповідно, суб`єкта відповідальності, спираючись на обставини, що 14.06.2023 належним йому на праві власності транспортним засобом керував ОСОБА_2 , який його використовував для власних потреб. 
З цього приводу, суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду в постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до наведеної вище норми ст.48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Водночас, під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України № 2344-III.
Для прийняття рішення про накладення адміністративно-господарських штрафів відповідно до ст. 60 Закону України №2344-III, призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки і має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22.02.2023 у справі №240/22448/20 та від 06.07.2023 у справі №560/514/22.
Отже, при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
В спірному випадку відповідач вжив необхідних заходів з метою встановлення належного автомобільного перевізника, у тому числі призначив розгляд справи про скоєне порушення відповідно до акта від 14.06.2023 №352496 на 18.07.2023 та 25.07.2023, про що письмово повідомив позивача листами від 21.06.2023 та 18.07.2023, відповідно.
Позивач, виходячи з доводів позовної заяви, не спростовує обставини його належного сповіщення про розгляд справи про скоєне порушення відповідно до акта від 14.06.2023 №352496, та вказує про те, що він був присутній під час розгляду справи та надав пояснення про те, що він не керував 14.06.2023 о 15 год. 25 хв. у Кіровоградській області смт. Злинка транспортним засобом марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , і не здійснював перевезення вантажів, а вказаним транспортним засобом керував ОСОБА_2 , який його використовував для власних потреб, а саме: перевезення шиферу в кількості до 40 шт. своїй бабусі, яка проживає в м. Новоукраїнка.
З наведеного слідує, що позивач, будучи власником транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перевірявся 14.06.2023 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, та надаючи пояснення під час розгляду справи про скоєне порушення відповідно до акта від 14.06.2023 №352496 та під час розгляду даної судової справи не виконав свого обов`язку надати документи, які містять беззаперечну інформацію, зокрема про автомобільного перевізника. Натомість, позивач вказав лише про те, що вказаним транспортним засобом 14.06.2023 керував ОСОБА_2 , який його використовував для власних потреб, а саме: перевезення шиферу в кількості до 40 шт.
Суд першої інстанції, беручи до уваги такі доводи позивача щодо використання 14.06.2023 транспортного засобу водієм ОСОБА_2 для власних потреб, не надав належної оцінки тим обставинам, що жодних документів на підтвердження факту передання транспортного засобу MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , у користування іншій особі позивач так і не пред`явив. 
При цьому, під час зупинки 14.06.2023 транспортного засобу MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , водієм ОСОБА_2 надано посадовим особам Державної служби України з безпеки на транспорті документ на вантаж, а саме: рахунок-резерв з відповідального зберігання від 14.06.2023 №БК-003055, відповідно до якого в графі «Вас обслуговує» зазначено: «представник торгівельний Горпинченко С.М.» (а.с.27).
Враховуючи відсутність в матеріалах даної справи доказів того, що станом на час проведення перевірки автотранспортний засіб MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний позивачу на праві власності, перебував у тимчасовому або постійному користуванні ОСОБА_2 або іншої особи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, в межах спірних правовідносин саме позивач є автомобільним перевізником та, відповідно, суб`єктом відповідальності в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». 
За таких обставин, суд першої інстанції, неправильно застосував норми права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення сулу першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі № 340/6319/23 скасувати, прийняти нове рішення.
В позові відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров