УХВАЛА
03 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 601/3211/21
провадження № 51-359ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій порушив питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку. 
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень 
при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, 
яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, 
що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи 
в обґрунтування кожної позиції. 
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений 
у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 
ст. 438 КПК, для визнання оскаржених судових рішень незаконними, доводів 
на обґрунтування того, у чому саме полягали такі порушення із урахуванням положень ст. 412 КПК, не наводить. 
Також засуджений, вказуючи на допущені грубі порушення вимог процесуального закону під час проведення обшуку та як наслідок - недопустимість як доказу протоколу проведення обшуку, доводів на обґрунтування вказаної позиції із зазначенням того, 
у чому конкретно полягали такі порушення із посиланням на норми процесуального закону не наводить.
Не містить касаційна скарга і доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 
ст. 438 КПК, для скасування оскаржених судових рішень, із урахуванням положень 
ст. 413 цього Кодексу.
Натомість засуджений у касаційній скарзі, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, 
що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений, посилаючись у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апеляційної скарги, не конкретизує, які саме доводи суд в порушення ст. 419 КПК не перевірив та на які доводи відповідей не надав.
Також у касаційній скарзі не наведено обґрунтування вимоги про закриття кримінального провадження з огляду на положення статей 284, 440 КПК 
у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених для того підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття
касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим 
ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, 
що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, 
яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом 
з касаційною скаргою.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року щодо нього залишити 
без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                 ОСОБА_3