П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2241/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Дончик Віталій Володимирович  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
26 серпня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказала, що 17.09.2024 року звернулась до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.11.1985 року по 09.05.1988 року, з 01.03.1996 року по 15.03.1996 року, з 01.01.1997 року по 15.01.1997 року, з 17.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 05.04.1999 року по 20.04.1999 року, з 13.03.2000 року по 19.03.2000 року, з 01.01.2004 року по 07.12.2016 року в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
08.10.2024 року відповідач листом №14360-12782/Ш-02/8-0200/24 відмовив у зарахуванні вказаних періодів роботи у подвійному розмірі.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.11.1986 року по 09.05.1988 року, з 01.03.1996 року по 15.03.1996 року, з 01.01.1997 року по 15.01.1997 року, з 17.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 05.04.1999 року по 20.04.1999 року, з 13.03.2000 року по 19.03.2000 року, з 01.01.2004 року по 07.12.2016 року в подвійному розмірі.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.11.1986 року по 09.05.1988 року, з 01.03.1996 року по 15.03.1996 року, з 01.01.1997 року по 15.01.1997 року, з 17.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 05.04.1999 року по 20.04.1999 року, з 13.03.2000 року по 19.03.2000 року, з 01.01.2004 року по 07.12.2016 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок і виплату пенсії з 17.09.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти вимог, - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Зазначає, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області та з 31.03.2012 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказує, що відповідно до абзацу 9 частини 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, частиною 4 вказаної статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Тобто, оскільки Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набрав чинності 01.01.2004 року, то в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ підлягають зарахуванню періоди роботи до 01.01.2004 року. Для періодів роботи після 01.01.2004 року законодавством не встановлено пільг щодо обчислення страхового стажу працівників відділень закладів охорони здоров`я. На переконання відповідача, ним правомірно не враховано спірний період роботи позивача в подвійному розмірі, оскільки відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота у закладах охорони здоров`я зараховується до стажу у подвійному розмірі тільки до 31.12.2003 року. Надалі стаж обчислюється в ординарному розмірі за даними системи персоніфікованого обліку.
Вказує, що у період з 01.03.1996 року по 15.03.1996 року, з 01.01.1997 року по 15.01.1997 року, з 17.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 05.04.1999 року по 20.04.1999 року, з 13.03.2000 року по 19.03.2000 року позивач перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, відповідно дані періоди також не можуть бути зараховані в подвійному розмірі.
25 липня 2025 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 . У поданому відзиві представник позивача просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року – без змін. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
17.09.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періодів її роботи з 01.11.1985 року по 09.05.1988 року, з 01.03.1996 року по 15.03.1996 року, з 01.01.1997 року по 15.01.1997 року, з 17.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 05.04.1999 року по 20.04.1999 року, з 13.03.2000 року по 19.03.2000 року, з 01.01.2004 року по 07.12.2016 року в подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
08.10.2024 року відповідач листом №14360-12782/Ш-02/8-0200/24 відмовив у зарахуванні вказаних періодів роботи у подвійному розмірі, у зв`язку з тим, що після набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто з 01.01.2004 року, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі.
Не погоджуючись із вказаними діями пенсійного органу, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004 року.
Відповідно до преамбули Закону №1058-IV, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 4 стаття 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Вказане правове регулювання звертає увагу на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (щодо пільг по обчисленню стажу) діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Положеннями статті 60 Закону №1788-XII (в редакції Закону №1110-IV від 10.07.2003 року, з змінами, внесеними згідно із Законом №2205-VIII від 14.11.2017 року) передбачають, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Судом встановлено, та що протягом спірних періодів позивач працювала у Крижопільській залізничній лікарні, яку надалі відповідно до наказу №155 від 21.11.2001 року реорганізовану в Крижопільську обласну туберкульозну лікарню та наказом №157 від 26.09.2016 року реорганізовано в Відділення легеневого туберкульозу для дорослих смт. Крижопіль, шляхом приєднання до ВОСТМО "Фтизіатрія".
Як вбачається з записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 02.10.1980 року, в спірний період позивач працювала:
- з 01.11.1986 року по 23.01.1987 року прийнято на 0,5 ставки робочою по обслуговуванню котельні;
- з 23.01.1987 року по 10.05.1988 року працювала на посаді прибиральниці залізничної лікарні станції Крижопіль;
- з 10.05.1988 року по 07.06.1995 року працювала на посаді палатної санітарки;
- з 07.06.1995 року по 11.03.1993 року працювала на посаді санітарки-буфетниці;
- з 11.03.1999 року по 01.12.2001 року працювала на посаді молодшої медичної сестри-буфетниці;
- з 01.12.2001 по 07.12.2016 року працювала на посаді буфетниці, вподальшому 10.11.2005 року посаду перейменовано на - молодша сестра-буфетниця та далі 01.07.2010 року посаду перейменовано на - молодша медична сестра (буфетниця).
Доводи відповідача, стосовного того, що в розумінні наведеного пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058 приписи статті 60 Закону №1788-XII не підлягають врахуванню при визначенні страхового стажу позивача з набуттям чинності Закону №1058, є безпідставними, оскільки як вже зазначалося судом, положеннями Закону №1110-IV від 10.07.2003 року та Закону №2205-VIII від 14.11.2017 року до статті 60 Закону №1788-XII вносилися зміни та доповнення.
Отже, після набуття чинності Закону №1058 законодавець підтвердив необхідність застосування положень статті 60 Закону №1788-XII для врегулювання конкретних спірних відносин щодо зарахування відповідних періодів роботи в перелічених закладах охорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі.
Колегія суддів зауважує, що редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує відповідні приписи статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє їх.
З огляду на викладене, передбачене статтею 60 Закону №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.12.2018 року по справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), у постанові від 23.01.2019 року по справі №485/103/17, у постанові від 04.12.2019 року по справі №689/872/17 та у постанові від 27.02.2020 року по справі №462/1713/17.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що для зарахування медичному працівнику стажу у подвійному розмірі необхідно враховувати специфіку місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав.
Щодо не зарахування періодів роботи з 01.03.1996 року по 15.03.1996 року, з 01.01.1997 року по 15.01.1997 року, з 17.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 05.04.1999 року по 20.04.1999 року, з 13.03.2000 року по 19.03.2000 року, у зв`язку з перебуванням позивача у відпустці без збереження заробітної плати, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 84 Кодексу законів про працю України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Положеннями статті 4 Закону України "Про відпустки" передбачено, що відпустки без збереження заробітної плати є одними з видів відпусток.
Відповідно до статей 25 та 26 Закону України "Про відпустки" відпустки без збереження заробітної плати надаються в обов`язковому порядку, або за згодою сторін.
Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місця в календарному році.
Цим листом Міністерство соцполітики роз`яснило, що відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 року по справі №295/8979/16-а між іншим, зазначив, що час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють у шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше одного місяця в календарному році. Відповідачі не скористались повноваженнями, передбаченими частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV, не витребували від підприємств відповідних документів або відомостей стосовно підстав надання позивачеві відпуски без збереження заробітної плати та застосування простою. А також не зазначили про необхідність підтвердження цих відомостей.
Аналізуючи періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати, суд зазначає, що такі періоди не перевищують 1 місяця в календарному році; доказів того, що такі відпустки не були пов`язані з виробничою необхідністю, матеріали справи не містять, а тому вказані періоди мають бути зараховані в подвійному розмірі.
З огляду на викладене суд вважає, що відповідач неналежним чином виконав покладені на нього обов`язки щодо всебічного, об`єктивного і повного розгляду звернення позивача про перерахунок її пенсії з урахуванням пільгового порядку обчислення страхового стажу відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а лише обмежився формальним підходом щодо розгляду заяви, не дослідивши належним чином умови та характер виконуваної позивачем роботи.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що за правилами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи позивача з 01.11.1986 року по 09.05.1988 року, з 01.03.1996 року по 15.03.1996 року, з 01.01.1997 року по 15.01.1997 року, з 17.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 05.04.1999 року по 20.04.1999 року, з 13.03.2000 року по 19.03.2000 року, з 01.01.2004 року по 07.12.2016 року підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.
Водночас, у відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Визначаючись щодо дати з якої слід провести перерахунок пенсії позивачу, суд зауважує, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Таким чином, оскільки звернення позивача з відповідною заявою про перерахунок пенсії відбулося 17.09.2024 року, відповідно перерахунок пенсії має відбутися з дня звернення із заявою до пенсійного органу, а саме з 17.09.2024 року.
Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 01.11.1986 року по 09.05.1988 року, з 01.03.1996 року по 15.03.1996 року, з 01.01.1997 року по 15.01.1997 року, з 17.03.1997 року по 31.03.1997 року, з 05.04.1999 року по 20.04.1999 року, з 13.03.2000 року по 19.03.2000 року, з 01.01.2004 року по 07.12.2016 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок і виплату пенсії з 17.09.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.