ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1221/25	Головуючий по 1 інстанції	
Номер провадження 22-ц/821/1155/25 Справа №925/887/20 Категорія: 302090000 	Гудзенко В.Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 червня 2025 року                                                                                              м. Черкаси   :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Василенко Л. І., Сіренко Ю. В.	
секретар 	Широкова Г.К.	

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги відповідача ТОВ «Байс - Агро» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2025 (повний текст складено 10.04.2025, суддя в суді першої інстанції Єщенко О. І.) та представника позивача адвоката Патрікєєвої І. В. на додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2025 (повний текст складено 09.05.2025, суддя в суді першої інстанції Гудзенко В. Л.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Уманська комерційна компанія» до ТОВ «Байс - Агро», Комунального підприємства «Реєстраційний - центр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 , про скасування рішення та припинення права оренди,

в с т а н о в и в :

у липні 2020 року ТОВ «Уманська комерційна компанія» звернулось до суду з позовом, яким просило про скасування рішення та припинення права оренди, мотивуючи про те, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЧР № 012958 земельна ділянка площею 4,6195 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Коржівської сільської ради Уманського району, належала ОСОБА_2 . 03.10.2006 між ОСОБА_2 та ТОВ «Уманська комерційна компанія» укладено договір оренди землі строком на 49 років, який зареєстровано в Уманському РВ Черкаської регіональної філії центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.10.2006 за № 040679400003. 
У 2011 році ОСОБА_2 розроблено технічну документацію відносно зазначеної земельної ділянки та уточнено кадастровий номер, а саме на 7124383900:02:000:0404. 
19.07.2011 укладено угоду про внесення змін до договору оренди землі від 03.10.2006 та проведено її реєстрацію в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2011 за № 712430004002742. 
Проводячи інвентаризацію земельних ділянок, що перебувають в оренді ТОВ «Уманська комерційна компанія», у травні 2020 року з`ясовано, що відносно земельної ділянки з кадастровим номером 7124383900:02:000:0404, площею 4,6195 га зареєстровано вид іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки, де орендар: ДП «Агрофірма «Байс-Агро» КВФ, дата державної реєстрації: 18.02.2019, реєстрацію здійснено державним реєстратором Кучеренко Аллою Сергіївною. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 01.03.2019 в результаті укладення договору міни земельна ділянка з кадастровим номером 7124383900:02:000:0404 змінила власника. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45789781 від 04.03.2019 приватний нотаріус Волошенюк Леся Олександрівна. Власником стала ОСОБА_1 .
При цьому, з моменту укладення договору оренди позивач не припиняв користуватися земельною ділянкою на правах оренди.
У позові зазначено, що в порушення вимог законодавства України, державним реєстратором при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі б/н від 01.08.2011, який укладений між ОСОБА_1 та ДП «Агрофірма «Байс Агро» КВФ «Байс», належним чином не перевірено наявність права оренди на дану земельну ділянку за позивачем, внаслідок чого неправомірно здійснено повторну реєстрацію права оренди однієї та тієї ж земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одна і та ж земельна ділянка була передана в оренду різним орендарям. Разом з цим, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося. Вважає, що неналежне використання повноважень державним реєстратором, зокрема, щодо направлення запиту до органів Держземагентства про отримання інформації про зареєстровані до 01.01.2013 права на земельну ділянку, не з`ясування певних обставин призвело до прийняття помилкового рішення, яким порушено права позивача за укладеним раніше та чинним на даний час договором оренди, стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2025 позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що внесення державним реєстратором спірного запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ДП «Агрофірма «Байс - Агро» з кадастровим номером 7124383900:02:000:0404 площею 4,6195 га проведено без врахування наявного речового (права оренди) права позивача на цю ділянку, що є підставою для захисту такого порушеного права.
Додатковим рішенням частково задоволено заяву позивача про компенсацію судових витрат на правничу допомогу та стягнуто з ТОВ «Байс - Агро» зазначені судові витрати у розмірі 10000 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ «Байс - Агро» подало 14.05.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні позову. 
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, про те, що позивачем не пропущено строку позовної давності для звернення до суду із позовною заявою. 
Так позивач, користуючись спірною земельною ділянкою, сплачуючи орендну плату, не міг не знати про існування зареєстрованого іншого договору оренди на вказану земельну ділянку. 
Окрім того, під час звернення ним до Уманського міськрайонного суду Черкаської області не було заявлено клопотання про поновлення процесуальних строків для звернення із позовом до суду, отже суд першої інстанції не мав підстав для відкриття провадження.
Також на додаткове рішення Уманського міськрайонного суду представником позивача адвокатом Патрікєєвою І. В. подано засобами поштового зв`язку 21.05.2025 апеляційну скаргу, якою, вказуючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вона просить скасувати додаткове рішення у цій справі та задовольнити в повному обсязі вимоги заяви про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача у сумі 35 000 грн.
Зазначає, що суд безпідставно зменшив заявлену до стягнення суму судових витрат за відсутності відповідних заперечень проти таких витрат сторін у справі.
Судом не було враховано документальне підтвердження понесених судових витрат та їх обґрунтованість, зважаючи на тривалість розгляду даної справи та багаторазову участь представника позивача у судових засіданнях.
Суд не звернув уваги, що саме по собі не проведення судових засідань у справі не свідчить про ненадання адвокатом, яка до них готувалася та прибувала до суду, правничої допомоги своєму клієнту.
Відзиву в розумінні вимог чинного цивільно- процесуального закону України у даній справі до суду не надходило.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія I-ЧР № 012958, зареєстрованого 22.02.2002 № 237-18, земельна ділянка з кадастровим номером 7124383900:02:404, площею 4,6195 га, що розташована на території Коржівської сільської ради Уманського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належала ОСОБА_2 .
03.10.2006 між ОСОБА_2 та ТОВ «Уманська комерційна компанія» укладено договір оренди землі. Строк дії договору згідно з п. 6 Договору 49 років. Договір зареєстрований в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.10.2006 № 040679400003.
У 2011 році ОСОБА_2 розроблено технічну документацію відносно вище вказаної земельної ділянки та уточнено кадастровий номер, а саме 7124383900:02:000:0404. 
19.07.2011 укладено угоду про внесення змін до договору оренди землі від 03.10.2006 та проведено реєстрацію угоди до договору оренди землі від 03.10.2006. Додаткова угода зареєстрована в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії центру державного земельного кадастру, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.08.2011 № 712430004002742.
У травні 2020 року позивачем ТОВ «Уманська комерційна компанія» з`ясовано, що відносно земельної ділянки кадастровий номер 7124383900:02:000:0404, площею 4,6195 га, яка перебуває в нього в оренді, зареєстровано вид іншого речового права, а саме право оренди земельної ділянки, де зазначено, що орендар: ДП «Агрофірма «Байс Агро» КВФ «Байс» код ЄДРПОУ 30334495, дата державної реєстрації 18.02.2019. Реєстрацію здійснено державним реєстратором Кучеренко Аллою Сергіївною КП «Реєстраційний центр».
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 01.03.2019 в результаті укладення договору міни земельна ділянка кадастровий номер 7124383900:02:000:0404 змінила власника. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45789781 від 04.03.2019 приватний нотаріус Волошенюк Леся Олександрівна. Новим власником стала ОСОБА_1 .
Позивач стверджує, що у порушення вимог законодавства України державним реєстратором при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі б/н від 01.08.2011, який укладений між ОСОБА_2 та ДП «Агрофірма «Байс Агро» КВФ «Байс», належним чином не було перевірено наявність права оренди на дану земельну ділянку за позивачем, внаслідок чого неправомірно здійснено повторну реєстрацію права оренди однієї тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одна і та ж земельна ділянка була передана в оренду різним орендарям. Разом з цим, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося. З моменту укладення договору позивач користується земельною ділянкою на правах оренди та вважає, що такими діями відповідачів порушене його право.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Відповідно до положень ч.ч.1, 9 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Також відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. 
Спеціальним законом, що врегульовує правовідносини з приводу оренди землі, є ЗУ «Про оренду землі».
Статтею 13 цього закону встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.
Крім того, статтею 125 Земельного кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 Земельного кодексу України).
Згідно з положеннями статті 17, 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції 2006 року, чинній на час виникнення права оренди у позивача щодо спірної земельної ділянки) передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
У статті 20 цього Закону визначено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.
Частинами 3, 4 та 5 статті 3 Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
16.03.2010 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким статті 18 та 20 Закону «Про оренду землі», статтю 6 доповнено частиною 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Розділом II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що до 01.01.2012 державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок, проводиться територіальними органами земельних ресурсів, 09.12.2011 дію вказаної норми продовжено до 01.01.2013. Встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 01.01.2013.
Отже необхідність державної реєстрації права оренди земельної ділянки виникла тільки з 01.01.2013, коли почала діяти нова система реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачена викладеним у новій редакції ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У результаті введення в дію нової системи реєстрації - реєстрація правовстановлюючих документів на нерухомість (свідоцтв про право власності, державних актів, договорів оренди та ін.) замінена реєстрацією відповідних речових прав та обтяжень.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Водночас, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав (частини 3, 4 статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, до 2013 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок здійснювалась територіальними органами земельних ресурсів шляхом внесення відомостей до Поземельної книги та записів до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, які складали Державний реєстр земель.
За обставин справи згідно з укладеним договором оренди позивач за актом приймання-передачі отримав у користування спірну земельну ділянку, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності. 
Як свідчить запис на тексті договору про зареєстроване право оренди ТОВ «Уманська комерційна компанія» на земельну ділянку площею 4,6195 га, яка належить ОСОБА_2 , про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 04.10.2006 № 040679400003. 
Отже позивач у визначеному порядку набув право на користування (оренду) спірною земельною ділянкою строком на 49 років. 
Протягом дії договору позивач належним чином використовував спірну земельну ділянку, щорічно сплачуючи за неї оренду власнику.
Відповідний договір оренди землі є чинним та право оренди позивача зареєстровано, що підтверджується записом на його договорі оренди. 
При цьому реєстрацію договору було здійснено відповідно до вимог Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель від 02.07.2003 № 174, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за № 641/7962 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).
Так згідно з пунктом 4.2 Тимчасового порядку № 174 державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.
Відповідно до пункту 4.5 Тимчасового порядку № 174 державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі у книзі реєстрації здійснює оператор (реєстратор), у межах повноважень якого є земельна ділянка.
Пунктом 1.2 Тимчасового порядку № 174 визначено, що оператори державного реєстру земель - структурні підрозділи Центру ДЗК, що проводять приймання, перевірку та систематизацію реєстраційних карток земельних ділянок, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, ведуть книгу реєстрації, формують Поземельну книгу та не мають прямого доступу до бази даних АС ДЗК.
Поземельна книга - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, в тому числі кадастровий план, відомості про державний акт на право власності на землю, державний акт на право постійного користування землею, договір оренди землі та власника, користувача, орендаря (суборендаря) земельної ділянки і формується за допомогою АС ДЗК.
Внесені дані до Поземельної книги містять інформацію про земельні ділянки (зокрема, кадастровий план, відомості про державний акт на право власності на землю, державний акт на право постійного користування землею, договір оренди землі та власника, користувача, орендаря чи суборендаря земельної ділянки), а не факт реєстрації договору оренди земельної ділянки. Відомості щодо реєстрації договорів оренди землі містяться у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.
Згідно з пунктом 12.2 Тимчасового порядку № 174 Поземельна книга (додаток 4) відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку.
Отже, оскільки спірна земельна ділянка мала кадастровий номер, то враховуючи наведені вище положення Тимчасового порядку № 174, така земельна ділянка була зареєстрована територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням, і відповідно на неї була відкрита Поземельна книга.
Відповідно до пунктів 26, 29 Порядку № 1051 система кадастрової ідентифікації об`єктів Державного земельного кадастру є єдиною на всій території України. Ідентифікатором земель у межах державного кордону, земель у межах територій адміністративно-територіальних одиниць, обмежень у використанні земель у Державному земельному кадастрі є їх обліковий номер. Ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер.
Кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється.
Внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку, зазначених у пункті 24 цього Порядку, передбачене у пункті 116 Порядку № 1051 та здійснюється шляхом внесення таких відомостей до відповідної Поземельної книги.
У разі коли до Державного земельного кадастру вносяться відомості (зміни до них) про зареєстровану раніше земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку Поземельна книга не відкривалася, такі відомості (зміни до них) вносяться до неї після її відкриття відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.
Відомості (зміни до них) про зареєстровані земельні ділянки вносяться до Державного земельного кадастру в разі внесення:
1) змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку відкрито Поземельну книгу;
2) нових (додаткових) відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку відкрито Поземельну книгу;
3) змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку Поземельна книга не відкривалася, та/або нових (додаткових) відомостей про земельну ділянку (пункт 117 Порядку № 1051).
Вказаним Порядком № 1051 визначено також випадки та порядок державної реєстрації земельної ділянки. Так, згідно з пунктом 107 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку. У пункті 109 визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою:
1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;
3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).
Водночас, як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, підставою здійснення державної реєстрації зазначено – Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, 25.07.2011. Тобто, даний витяг не містить жодної з наведених вище підстав для проведення реєстрації земельної ділянки, яка мала кадастровий номер, тобто вже повинна була бути зареєстрована і відповідно будь-які зміни пов`язані зі зміною її кадастрового номера, повинні бути відображені або у Поземельній книзі або у разі, якщо Поземельна книга не відкривалася, такі відомості (зміни до них) повинні бути внесені до неї після її відкриття відповідно до пунктів 49 - 54 Порядку №1051.
Всупереч наведеним положенням відомості (зміни до них) про зареєстровану спірну земельну ділянку не були внесені до Державного земельного кадастру, що і стало причиною того, що єдиною інформацію, яка міститься у Земельному кадастрі щодо спірної земельної ділянки є дані, які внесені до кадастру тільки після 2013 року.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону.
Порядок проведення державної реєстрації прав визначено у статті 18 Закону, а також Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.
Пунктами 8 та 13 цього Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, заяву. Разом із заявою заявник подає необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.
Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.
Відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.
Положеннями статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Згідно з частиною 4 статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
У свою чергу, пунктом 95 Порядку передбачено, що державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про:
державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав;
- обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно або іпотеки у Державному реєстрі прав;
- обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;
- обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін`юст, - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для проведення реєстраційної дії від 21.02.2019 державним реєстратором КП «Реєстраційний центр» про право оренди земельної ділянки став договір оренди землі б/н від 01.08.2011 між орендарем ДП «Агрофірма «Байс Агро» та орендодавцем ОСОБА_2 , зі строком дії речового права до 03.10.2055. 
При цьому ДП «Агрофірма «Байс Агро» не повідомило, що вказана земельна ділянка знаходиться у користуванні третьої особи, згідно з договором оренди, який укладений у 2006 році між позивачем та громадянином ОСОБА_2 . 
Отже на момент проведення реєстраційної дії реєстратором, а саме 21.02.2019, право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 7124383900:02:000:0404 площею 4,6195 га вже було зареєстровано у встановленому законодавством порядку за позивачем у справі.
Державний реєстратор у силу свого правового статусу повинен перевірити всі документи, необхідні для проведення реєстрації. До повноважень державного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно. Крім того, саме зазначені положення Закону встановлюють межі дослідження наведених юридичних фактів. Цими межами і є подані документи та права, які з них виникають.
Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.
Відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Отже встановлені у ході судового розгляду цієї справи обставини у сукупності із проведеним аналізом норм права свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що внесення державним реєстратором запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ТОВ «Агрофірма «Байс - Агро» з кадастровим номером 7124383900:02:000:0404 площею 4,6195 га було проведено без врахування наявного речового (права оренди) права позивача на цю ділянку.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр» про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7124383900:02:000:0404 площею 4,6195 га на підставі договору оренди землі б/н від 01.08.2011, укладеного між Дочірнім підприємством «Агрофірма «Байс-Агро» та ОСОБА_2 : індексний номер: 45627651 від 21.02.2019 09:29:08 підлягає до скасування.
Стосовно застосування у даній справі наслідків спливу строків позовної давності, що складає суть аргументів скаржника, апеляційний суд зважає на таке.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу».
Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (12-143гс18) зазначено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.
За приписами ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частина 1 статті 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). 
Як вбачається із позовної заяви, проводячи інвентаризацію земель, які перебувають в оренді, у травні 2020 року позивачем ТОВ «Уманська комерційна компанія» було з`ясовано, що відносно спірної земельної ділянки кадастровий номер 7124383900:02:000:0404 зареєстровано спірне право оренди відповідача, дата державної реєстрації 18.02.2019. 
Позовні вимоги до суду пред`явлено у липні 2020 року, тобто у межах загального трирічного строку позовної давності, що спростовує аргументи скаржника у справі.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач, користуючись спірною земельною ділянкою, сплачуючи орендну плату, не міг не знати про існування зареєстрованого іншого договору оренди на вказану земельну ділянку, не усувають ту обставину, що порушення прав позивача виникло лише за рік до звернення з позовом до суду.
Також слід оцінити критично посилання скаржника і на те, що під час звернення позивача до суду не було заявлено клопотання про поновлення процесуальних строків для звернення із позовом до суду, отже суд першої інстанції не мав підстав для відкриття провадження, адже навіть у разі пропуску строків позовної давності, як стверджує скаржник, вказана обставина не може бути перешкодою для прийняття рішення про відкриття провадження у справі, адже за вимогами процесуального закону (ст. ст. 264, 265 ЦПК України) їй надається оцінка при прийнятті рішення по суті позовних вимог.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана відповідачем апеляційна скарга не містить.
Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги представника позивача на додаткове рішення від 09.05.2025 у даній справі, апеляційний суд враховує таке.
24.04.2025 від представника позивача адвоката Патрікєєвої І. В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення із вимогами про стягнення з ТОВ «Байс Агро» на користь позивача 35000 грн понесених витрат на правничу допомогу.
З наданих доказів вбачається, що 03.08.2020 між ТОВ «Уманська комерційна компанія» та адвокатом Патрікєєвою І. В. укладено Договір про надання юридичних послуг у даній справі. 01.02.2023 між ТОВ «Уманська комерційна компанія» та адвокатом Патрікєєвою І. В. укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору № 6/20 про надання юридичних послуг шляхом викладення його в новій редакції.
10.04.2025 адвокатом Патрікєєвою І. В. на замовлення послуг ТОВ «Уманська комерційна компанія» складено Акт приймання-передачі наданих послуг № 2 до Договору про надання юридичних послуг № 6/20 від 03.08.2020.
На підтвердження обставин оплати послуг адвокатом Патрікєєвою І.В. надано платіжну інструкцію № 2 від 10.02.2025, платіжну інструкцію № 4 від 10.02.2025, платіжну інструкцію № 5 від 10.02.2025, платіжну інструкцію № 6 від 10.02.2025, платіжну інструкцію № 7 від 10.02.2025, платіжну інструкцію № 8 від 10.02.2025 про сплату коштів за надання правничої допомоги на загальну суму 35000 грн.
Аналіз змісту наданих представником позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з участі адвоката в підготовчих судових засіданнях 17.01.2023, 15.06.2023, 28.08.2023, 08.11.2023, 17.01.204, 03.04.2024, 11.06.2024, 16.09.2024, 30.10.2024, 31.01.2025. 
Одночасно 17.01.2023 підготовче засідання не відбулося, оскільки учасники процесу не з`явилися на розгляд справи. 05.06.2023 відповідно до довідки секретаря судових засідань справу було знято з розгляду. 08.11.2023 справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні.
Отже адвокат Патрікєєва І.В. приймала участь в підготовчих судових засіданнях у справі: 28.08.2023, 23.01.2024, 03.04.2024, 11.06.2024, 16.09.2024, 30.10.2024, 31.01.2025.
Частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.  До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.
Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи судом першої інстанції - участь адвоката у 7 судових засіданнях у порядку підготовчого провадження, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 15000,00 грн., що належним чином відповідатиме обсягу наданих адвокатом послуг, щодо яких заявлено вимоги про компенсацію судових витрат.
При цьому апеляційний суд не може погодитися з аргументами скарги представника позивача про те, що саме по собі не проведення судових засідань у справі не свідчить про ненадання адвокатом, яка до них готувалася та прибувала до суду, правничої допомоги своєму клієнту, адже надання правничої допомоги полягає у фактичному виконання адвокатом певних дій в інтересах сторони у справі, а не вчинення приготувань до них, як то прибуття до суду для участі у судовому засіданні, яке не відбулося, чи підготовка для такої участі, про що необґрунтовано зазначає скаржник.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2025 у даній справі слід залишити без змін, а подану відповідачем апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи відповідачу не відшкодовувати у зв`язку з відхиленням його вимог.
Також відповідно до приписів ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2025 у даній справі слід змінити, визначивши суму компенсації витрат на правничу допомогу, яка підлягає до стягнення з ТОВ «Байс - Агро» на користь ТОВ «Уманська комерційна компанія» за розгляд справи судом першої інстанції, у розмірі 15 000 грн, частково задовольнивши апеляційну скаргу представника позивача. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу відповідача на рішення суду від 10.04.2025 – відхилити.
Апеляційну скаргу представника позивача на додаткове рішення від 09.05.2025 – задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідачу не відшкодовувати.
Додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2025 у даній справі – змінити, визначивши суму компенсації витрат на правничу допомогу, яка підлягає до стягнення з ТОВ «Байс - Агро» на користь ТОВ «Уманська комерційна компанія» за розгляд справи судом першої інстанції, у розмірі 15 000 грн. 
У решті додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2025 у даній справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 24.06.2025.

Суддя-доповідач                        

Судді