ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року	Львів	Справа № 460/22970/23 пров. № А/857/8074/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                         Мікули О. І.,
суддів          -                                                 Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дубенської районної державної адміністрації на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі №460/22970/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя в 1-й інстанції – Дудар О. М.,
дата ухвалення рішення – 21 січня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 21 січня 2025 року,

                                                   в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача – Управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації, в якому просив визнати протиправними дії відповідача про відмову призначити і виплатити компенсацію за догляд за особою з інвалідністю І групи; зобов`язати Управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації призначити і виплатити компенсацію за догляд за особою з інвалідністю І групи.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 призначити і виплатити компенсацію за догляд за особою з інвалідністю 1 групи. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації призначити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за догляд ОСОБА_2 відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Управління соціального захисту населення Дубенської районної державної адміністрації оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до Додатку №1 до розпорядження КМУ від 16 грудня 2020 року №1635 Демидівська РДА приєдналася до Дубенської РДА та припинила свою діяльність. Зазначає, що рішення про призначення чи відмову у призначенні компенсації про догляд за особою з інвалідністю приймається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Демидівської селищної ради. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким розгляд справи передати до Демидівської селищної ради.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином та проживає разом із своїм батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12 травня 1985 року серії НОМЕР_1 , виданим Демидівською селищною радою Млинівського району Рівненської області та витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28 червня 2023 року №532, виданим Відділом організації надання адміністративних послуг Демидівської селищної ради (а.с.3,9).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю І групи та потребує стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0702375 від 06 лютого 2017 року (а.с.7,8).
07 березня 2023 року для отримання компенсації позивач звернувся до відповідача із заявою про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Повідомленням від 04 квітня 2023 року відповідач повідомив позивача про те, що останній "не має права на надання державної соціальної допомоги по рішенню акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї" (а.с.4).
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, враховуючи положення нормативно-правових актів, встановлені обставини у справі, дійшов висновку про наявність у позивача права, а у відповідача – обов`язку щодо призначення і виплати компенсації позивачу, як надавачу соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, однак такий обов`язок відповідачем не виконаний, що призвело до порушення прав та інтересів позивача а тому дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу компенсації за догляд за особою з інвалідністю І групи є протиправними.
Колегія суддів з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо підставності задоволених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За змістом п.1, 10, 17 ч.1 ст.1 України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 №2671-VIII (далі – Закон №2671-VIII) базові соціальні послуги - це соціальні послуги, надання яких отримувачам соціальних послуг відповідно до цього Закону забезпечується Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, а також виконавчими органами сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, створених згідно із законом та перспективним планом формування територій громад і визнаних Кабінетом Міністрів України спроможними в порядку, встановленому законом (далі - ради об`єднаних територіальних громад). Отримувачами соціальних послуг є особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги. Соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. 
Відповідно до ч.3 ст.13 Закону №2671-VIII до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Згідно із ч.6 ст.13 Закону №2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, в тому числі, особами з інвалідністю I групи.
За змістом абз.1, 4, 5, 8 ч.7 ст.13 Закону №2671-VIII фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд. Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується фізичним особам - надавачам соціальних послуг, які не перебувають у трудових відносинах, не є фізичними особами - підприємцями, не провадять незалежної професійної діяльності (наукової, літературної, артистичної, художньої, освітньої або викладацької, а також медичної, юридичної практики, у тому числі адвокатської, нотаріальної діяльності тощо), не перебувають на обліку як безробітні. Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується відповідно до тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду, що укладається у письмовій формі між фізичною особою - надавачем соціальних послуг з догляду, отримувачем соціальних послуг з догляду або його законним представником та структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міської ради міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад. Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд затверджує Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Закону №2671-VIII підставою для розгляду питання про надання соціальних послуг надавачами соціальних послуг недержавного сектору (крім соціальних послуг, що надаються за рахунок бюджетних коштів) є подані їм заява, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №2671-VIII підставою для відмови у наданні соціальних послуг є: 1) відсутність потреби у соціальних послугах за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї; 2) ненадання надавачем соціальних послуг тих соціальних послуг, яких потребує особа.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з метою отримання компенсації, як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі батьку – ОСОБА_2 , що є особою з інвалідністю І групи.
Так, механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є особами з інвалідністю I групи, врегульовано Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 (далі - Порядок).
За змістом п.3, 6, 7 Порядку компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання / перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги, подаються до уповноваженого органу заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та документи/відомості у паперовій або електронній формі, зазначені в пункті 7 цього Порядку. Особою/законним представником особи, яка потребує надання соціальних послуг, подається заява про згоду отримувати соціальні послуги. Якщо заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі подає законний представник особи, яка потребує надання таких послуг, заява про згоду отримувати соціальні послуги не подається.
Уповноважений орган протягом двох робочих днів після отримання заяв про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та про згоду отримувати соціальні послуги здійснює комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, за показниками згідно з додатком.
Комплексне визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, здійснюється фахівцями уповноваженого органу разом із представниками закладу охорони здоров`я, надавачів соціальних послуг із залученням особи, яка потребує надання соціальних послуг, та/або її законного представника.
За результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, уповноваженим органом готується висновок за формою згідно з додатком.
Особа потребує надання соціальних послуг, якщо за результатами комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, їй установлено IV чи V групу рухової активності.
Відповідно до п.14 Порядку компенсація призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця з дня звернення подано всі необхідні документи. Рішення про призначення компенсації або про відмову в її наданні приймається уповноваженим органом протягом 10 днів з дати подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку, і наступного дня після його прийняття надсилається фізичній особі, яка надає соціальні послуги.
Для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею складається акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями уповноваженого органу. Форма акта про проведення обстеження сім`ї затверджується Мінсоцполітики.
Якщо фізична особа надає соціальні послуги за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, але має інше зареєстроване місце проживання, обстеження сім`ї для встановлення факту догляду є обов`язковим.
Разом з тим, пунктом 2 Порядку визначені випадки, коли така компенсація не призначається: 1) фізичним особам, які надають соціальні послуги особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку, якщо такі особи отримують: соціальні послуги з догляду вдома, паліативного, стаціонарного догляду; виплати на догляд відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (крім осіб з інвалідністю з дитинства I групи); 2) фізичним особам, які надають соціальні послуги та отримують допомогу на догляд відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу»; 3) фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на професійній основі.
Пунктом 17 Порядку встановлено, що рішення уповноваженого органу про відмову у призначенні компенсації може бути оскаржено у визначеному законодавством порядку. 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно із свідоцтвом про народження від 12.05.1985 серії НОМЕР_1 , виданим Демидівською селищною радою Млинівського району Рівненської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 (а.с.3).
З урахуванням положень Порядку №859 (щодо призначення компенсації за догляд фізичній особі, яка надає соціальні послуги, особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки) за умови дотримання критеріїв віднесення до кола членів однієї сім`ї, син та батько можуть вважатися членами однієї сім`ї, та зазначена компенсація може виплачуватися особі за надання соціальних послуг з догляду за такою особою.
Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28 червня 2023 року №532, виданим Відділом організації надання адміністративних послуг Демидівської селищної ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9). Зазначені особи спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто критерії віднесення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до однієї сім`ї у спірних правовідносинах дотримано. Зворотного відповідачем не доведено.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0702375, виданої 06 лютого 2017 року ОСОБА_2 встановлено довічно першу «Б «групу інвалідності по загальному захворюванню з урах. вн. орг. та по зору. Висновок – потребує сторонього догляду (а.с.7-8). 
Разом з тим, відповідач відмовив у призначенні спірної компенсації з посиланням на акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.4).
З матеріалів справи вбачається, що докази того, що ОСОБА_2 отримує соціальні послуги від інших осіб або догляд за ним здійснюють будь-які інші особи, окрім позивача, відсутні. 
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за догляд за особою з інвалідністю І групи є протиправними, оскільки позивачем дотримано критеріїв віднесення до кола членів сім`ї та останній здійснює догляд за своїм батьком, а тому з метою належного способу захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за догляд ОСОБА_2 відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до Додатку №1 до розпорядження КМУ від 16 грудня 2020 року №1635 Демидівська РДА приєдналася до Дубенської РДА та припинила свою діяльність, а відтак рішення про призначення чи відмову у призначенні компенсації про догляд за особою з інвалідністю приймається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Демидівської селищної ради, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки, як стверджується з листа УПСЗН Дубенської РДА від 06 листопада 2023 року №1673/01-15/23, який міститься у матеріалах справи (а.с.13) УПСЗН Демидівської РДА перебуває на стадії припинення, разом з тим клопотання про заміну сторони відповідача подано не було. Крім того, колегією суддів досліджено, що станом на момент розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції відповідач і надалі перебуває на стадії припинення. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Інші зазначені скаржником в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі №460/22970/23 переглянуто в межах доводів апеляційної скарги.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дубенської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі №460/22970/23 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 01 липня 2025 року.