ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року		Справа № 380/15749/21 пров. № А/857/28032/25	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року (суддя Клименко О.М., м.Львів, повний текст складено 20 червня 2025 року) -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч), в якому просив:
визнати протиправними дії в/ч щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з січня 2015 року по лютий 2018 року у розмірі 2098,31 грн;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року за період з січня 2015 року по лютий 2018 року відповідно до вимог «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок №1078), із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядок № 44).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 29.11.2022 (далі – Рішення суду), позов задоволено частково. Визнано протиправними дії в/ч щодо неправильного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2015 по 28.02.2018 (включно). Зобов`язано в/ч нарахувати та виплатити (з урахуванням виплаченої суми) ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 (включно) (з урахуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходу (базового місяця) за період з 15.12.2015 по 28.02.2018) відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон №1282-XII) та Порядку № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44. В решті позовних вимог відмовлено.
10.06.2025 (вх. № 47598) до суду надійшла заява позивача від 22.05.2025 про встановлення судового контролю, яка мотивована тим, що на виконання Рішення суду відповідач здійснив виплату на користь позивача грошових коштів у сумі 892,45 грн. Проте як видно з розрахунку нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 позивачу відповідно до загаданого вище рішення суду нараховано індексацію грошового забезпечення в розмірі 83625,23 грн. Проте ця сума індексації грошового забезпечення позивачу не виплачена. Вказує, що відповідач не виплатив йому вказану суму індексації (83625,23 грн) у зв`язку зі збільшенням розміру грошового забезпечення за рахунок складових грошового забезпечення, які не мають постійного характеру, тобто премії, з чим позивач не погоджується, оскільки така поведінка відповідача суперечить приписам Порядку № 1078 (далі – Заява). 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у задоволенні Заяви відмовлено.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить таку скасувати та вимоги Заяви задовольнити.
В апеляційній скарзі покликається на обставини наведені у Заяві.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірній ситуації застосування судом положень статті 382 КАС якими регламентовано встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, є недоцільним, оскільки позивач фактично не погоджується із діями, вчиненими відповідачем на виконання Рішення суду, визнання протиправними яких може бути реалізовано з урахуванням положень статті 383 КАС або ж у спосіб звернення до суду з відповідним позовом у загальному порядку, передбаченому КАС. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Так, відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За змістом статті 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 381-1 КАС судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 382 КАС суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Норми статті 287 КАС регулюють особливості провадження у справах щодо рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; норми статей 382-382-3 визначають порядок подання та розгляду заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; норми статті 383 КАС України унормовують особливості визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Тобто наведеними нормами законодавець установив різні види (правові форми) здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, однією із яких є зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про його виконання.
Водночас аналіз положень абзацу першого частини першої статті 382 КАС свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися залежно від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.
Як уже вказано вище, в/ч виконала Рішення суду шляхом нарахування та виплати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 (включно) у розмірі 892,45 грн.
Позивач не погоджується із розміром нарахованої на виконання вказаного Рішення суду індексації грошового забезпечення, стверджуючи, що такий визначений неправильно через недотримання відповідачем вимог приписів Порядку № 1078.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач-заявник фактично не погоджується із діями, вчиненими відповідачем на виконання Рішення суду, яке набрало законної сили.
В даному випадку, відповідач не бездіяв, а виконав Рішення суду на свій розсуд виплативши спірну суму індексації грошового забезпечення в розмірі 892,45 грн попри те, що у відповідному розрахунку на виконання рішення суду вказана сума становить 83625,23 грн, відтак необхідно оскаржувати саме дії відповідача, які виразились у не виплаті належної суми індексації на виконання Рішення суду.
Своєю чергою, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду є однією із форм судового контролю та регламентовано положеннями статті 383 КАС, частиною першої якої передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Таким чином, застосування судом положень статті 382 КАС є недоцільним, оскільки позивач фактично не погоджується із діями, вчиненими відповідачем на виконання Рішення суду, визнання протиправними яких може бути реалізовано з урахуванням положень статті 383 КАС або ж у спосіб звернення до суду з відповідним позовом у загальному порядку, передбаченому КАС.
Подання звіту про виконання Рішення суду, згідно його резолютивної частини, жодним чином не може спонукати відповідача виплатити недоплачену грошову суму, оскільки, суд вирішуючи питання судового контролю в порядку статті 382 КАС може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, а згідно статті 383 КАС, суд у разі наявності протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, постановляє ухвалу з вказівкою усунути відповідне порушення прав, свобод, інтересів заявника.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. 
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному скарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич