УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 760/13463/22
провадження № 51-2791ск25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 13  травня 2025 року щодо 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст прийнятих судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК. 
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 23 серпня 2022 року, отримавши обманним шляхом пароль від мобільного телефону ОСОБА_5 , повідомив останньому про умову отримання ним власного майна після передачі неіснуючого боргу у розмірі 10 000 грн та направився у невідомому напрямку з телефоном, яким розпорядився на власний розсуд. Потерпілому було заподіяно майнову шкоду у розмірі 26 349 грн 15 коп.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК є м`яким. Наголошує, що засуджений не визнав вину, не відшкодував шкоду, а пом`якшуючих покарання обставин встановлено не було. Зазначає, що під час судового розгляду засуджений вчинив нове кримінальне правопорушення. Вважає, що позитивні характеристики нівелюються фактом вчинення кримінального правопорушення під час воєнного стану. Також вказує, що не було враховано думку потерпілого під час призначення покарання засудженому.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст.  190  КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Разом з тим прокурор звертає увагу на те, що у цьому провадженні вчинено відкрите викрадення чужого майна. Суд вже не одноразово висловлювався щодо кваліфікації дій осіб у разі використання обману для отримання доступу до майна. однак у цьому провадженні саме стороною обвинувачення інкриміновано засудженому вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК. Тому суд вважає, що касаційна скарга прокурора у цьому провадженні фактично зводиться до незгоди із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та його особі через м`якість. 
Суд визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен, з урахуванням всіх перелічених вище обставин, визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Як вбачається із судових рішень, під час призначення ОСОБА_4 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК є кримінальним проступком, відомості про засудженого, щодо якого за місцем проживання компроментуючих матеріалів немає, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем навчання, бере участь у виконанні бойових розпоряджень та завдань командування добровольчого формування № 7 територіальної громади «Легіон Д» м. Києва на постійній основі, має подяку та позитивну характеристику громадської організації.
З урахуванням зазначеного, а також того, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований місцевий суд дійшов переконання про призначення йому найсуворішого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 190 КК, у виді обмеження волі.
Аргументуючи доцільність звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суди попередніх інстанцій послалися на те, що він є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, тобто є раніше не судимим, та низку позитивних характеристик.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції встановлено не було, однак обставин, які б його обтяжували, також встановлено не було.
Виходячи із інформації про вчинене суспільно небезпечне діяння, особу засудженого, відсутність як пом`якшуючих, так і обтяжуючих обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, однак дійшов висновку про можливість виправлення останнього без реального його відбування та застосував до нього положення ст. 75 КК з визначенням іспитового строку 1 рік. Таке рішення було залишене без зміни судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів приходить до висновку, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість з урахуванням застосування судами звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік на підставі ст.  75 КК немає.
Доводи прокурора про те, що під час судового розгляду засуджений вчинив нове кримінальне правопорушення нічим не підтверджені, тому суд їх відхиляє. Щодо неврахування думки потерпілого під час призначення покарання засудженому, то знову ж ці аргументи наведені без посилання на певні докази, а сам потерпілий судові рішення у цьому провадженні ні в апеляційному, ні в касаційному порядку не оскаржував. З судових рішень вбачається, що потерпілим не заявлявся цивільний позов про відшкодування шкоди, а вироком місцевого суду мобільний телефон йому повернуто.
Доводи касаційної скарги аналогічні за змістом доводам, які були наведені в апеляційній скарзі прокурора та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами якої визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 370, ст. 419 КПК, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2025 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                              ОСОБА_3