КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/5207/2025
справа №753/17338/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року                                                                                                м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Нежури В.А., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -
 
встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. Вимоги позову мотивує тим, що 02 червня 2022 року між нею та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.
Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка вказує, що протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погіршувались, будь-які спроби до примирення не дали бажаних результатів. Вказує, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть.
Уважає подальше збереження шлюбу неможливим, оскільки такий суперечить інтересам позивачки та інтересам малолітньої доньки.
Мотивуючи наведеним, просить розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року позов задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований 02 серпня 2022 року Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1201, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що між подружжям виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось через різні погляди на життя, спільного господарства сторони не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не був повідомлений про наявність позову про розірвання шлюбу у провадженні Дарницького районного суду міста Києва, що позбавило відповідача можливості подати заперечення у справі.
Вказує на невідповідність позовної заяви вимогам статті 175 ЦПК. Позивачка ввела суд в оману, не вказавши місця фактичного проживання відповідача та засоби зв`язку.
Твердження позивачки про те, що відносини позивачки та відповідача погіршились, а будь-які спроби до примирення не дали бажаних результатів не відповідають дійсності.
Зазначає, що досі кохає дружину та бажає зберегти сім`ю.
Мотивуючи наведеним, просить надати сторонам строк для примирення 6 місяців. Провадження у справі до закінчення строку для примирення зупинити. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
17 січня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року поданий ОСОБА_2 відзив повернуто особі, яка його подала у зв`язку із невиконанням частини 4 статті 183 ЦПК України.
14 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду повторно надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу. У поданому відзиві заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
5. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.
Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивачки, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Згідно даних свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 серпня 2022 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на " ОСОБА_2 " (а.с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_2 . Батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9).
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду та застосовані норми права.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо належного повідомлення відповідача  про розгляд справи, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Частиною 6 вказаної статті визначено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду
Установлено, що задекларованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 , що підтверджується даними відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 12).
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 14-15).
Згідно даних супровідного листа від 11 вересня 2024 року копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 16).
Згідно даних конверту за трек №0600289934712 та довідки Ф.20 убачається, що копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками повернулась на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 17).
Аналіз установлених даних та положень статті 128 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
При цьому конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства, неналежний виклик сторони у справі є порушенням принципу рівності сторін.
Аналогічна правова позиція  висловлена в Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується щодо не лише сторін, але й національних судів (п. 47 рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Diya 97 v. Ukraine").
З огляду на викладене, оскільки повідомлення учасників справи є обов`язковим, проте такої вимоги судом не дотримано, апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення.
Ухвалюючи судове рішення по суті спору, судова колегія виходить з такого.
За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.
Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною 7 статті 240 ЦПК України.
Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя.
Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
З матеріалів справи установлено, що у позовній заяві ОСОБА_2 зазначила про те, що примирення сторін у справі є неможливим, просила строк на примирення не надавати.
Скаржник в апеляційній скарзі просить надати строк на примирення 6 місяців.
Разом з цим, скаржником не наведено обставин, які могли б свідчити про можливість примирення сторін.
Колегія суддів приймає до уваги те, що за час з моменту подачі позову до перегляду справи у суді апеляційної інстанції позивачка не подала жодної заяви щодо можливого примирення сторін у справі, навпаки, категоричне заперечення у позовній заяві щодо надання строку на примирення свідчить про не бажання позивачки продовжувати спільне життя із відповідачем та неможливість налагодження стосунків.
Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.
У справі, що переглядається, колегія суддів не установила, а скаржником не надано доказів наявності обставин, за яких можливе збереження сім`ї.
Отже, підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі та надання строку на примирення колегія суддів не убачає.
Із змісту позовної заяви убачається, що позивачка не бажає продовжувати подружнє спільне життя з відповідачем, що дає підстави стверджувати про відсутність вільної згоди жінки перебувати у шлюбі.
Отже, за установлених обставин, апеляційний суд робить висновок, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, отже наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та свідчитиме про примушування ОСОБА_2 до шлюбу проти її волі, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року скасувати.
 
Ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
Шлюб, зареєстрований 02 серпня 2022 року Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1201, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвати.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено 24 липня  2025 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         В.А. Нежура

                                                                                               В.В. Соколова