ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" серпня 2025 р.                                                                 Справа №914/3100/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя                                                            О.В. Зварич
судді                                                                                О.І. Матущак
                                                                                І.Ю. Панова,
розглянув у письмовому провадженні апеляційну Фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни б/н від 28.04.2025 року (вх. № 01-05/1300/25 від 29.04.2025 року) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 року (суддя Ю.О.Сухович; повне рішення складено 14.04.2025 року)
у справі № 914/3100/24
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юдісі Трейдінг» (надалі ТзОВ «Юдісі Трейдінг»)
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни (надалі ФОП Натура О.В.)
про стягнення 98247,22 грн,
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
17.12.2024 року ТзОВ «Юдісі Трейдінг» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Натура О.В. про стягнення 98247,22 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 98 175,00 грн. за пелету згідно рахунку № 3 від 18.04.2024 року, проте  товар поставлено не було, внаслідок чого перераховані кошти зберігаються відповідачем безпідставно. Також позивачем нараховано 3 проценти у розмірі 72,42 грн.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 року у справі №914/3100/24 задоволено позов ТзОВ «Юдісі Трейдінг». Стягнуто з ФОП Натури О.В. на користь ТзОВ «Юдісі Трейдінг» 98 175,00 грн безпідставно набутих коштів та 72,42 грн три проценти річних.
В рішенні також зазначено, що органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 у справі №914/3100/24 проводити нарахування трьох процентів річних на суму боргу у розмірі 98 175,00 грн, починаючи з 17.12.2024 до дати виконання рішення суду за формулою: С х 3 х Д : 365 : 100, де: С  сума заборгованості, Д  кількість днів прострочення. 
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 09.08.2022 між ТзОВ «Юдісі Трейдінг» та ФОП Натура О.В. був укладений договір поставки біопаливної продукції №1, за яким у 2022 році постачальник (ФОП Натура О.В.) поставляв, а покупець (ТзОВ «Юдісі Трейдінг») приймав товар і сплачував його.
18.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юдісі Трейдінг», згідно платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) №186 від 18.04.2024, перерахувало на рахунок фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни 98 175,00 грн, у графі призначення платежу зазначено: «Оплата за пелету згідно рахунку №3 від 18.04.2024 р. без ПДВ», однак товар поставлено не було.          
З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що відповідач не надав доказів поставки позивачу товару, а відтак, кошти в сумі  98175,00 грн підлягають до стягнення з відповідача.
Також судом перевірено розрахунок трьох процентів річних та встановлено, що три проценти річних в сумі 72,42 грн нараховані правильно. На вимогу позивача суд зазначив у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення, трьох процентів річних на суму боргу у розмірі 98 175,00 грн, починаючи з 17.12.2024 року до дати виконання рішення суду в частині погашення суми основного боргу за формулою: С х 3 х Д : 365 : 100, де: С  сума заборгованості, Д  кількість днів прострочення. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти як оплату за пелету згідно рахунку №3. Вказує на те, що між сторонами до моменту перерахування коштів існувала домовленість і на виконання вказаної домовленості відповідач виставив позивачу рахунок №3, який був оплачений позивачем. Заявляє, що кошти позивачем перераховувались добровільно та із зазначенням платежу «придбання пелет», а тому ці кошти не є отриманими відповідачем безпідставно та не підлягають поверненню. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 року у справі №914/3100/24 у справі №914/3100/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погодився з доводами скаржника. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що за договором відповідач мав підготувати видаткові накладні та товаро-транспортні накладні. Вказує на те, що у сторін відсутні специфікації, видаткові та товаро-транспортні накладні, що вимагається умовами договору, тобто позивачем було сплачено грошові кошти за пелету відповідачу поза договірними відносинами. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 року у справі №914/3100/24 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційне провадження у справі
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/3100/24 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: І.Б. Малех, І.Ю. Панова.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 94 від 21.05.2025 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 914/3100/24 у зв`язку із відпусткою судді-члена колегії І.Б.Малех.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2025 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі №  914/3100/24 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: О.І. Матущака, І.Ю.Панову.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/3100/24 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Львівської області від 08.04.2025 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду даної справи, суд встановив таке.
Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 року про розгляд справи у письмовому провадженні 22.05.2025 року доставлено до електронних кабінетів учасників справи, що підтверджується довідками відповідального працівника суду.
Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про порядок розгляду справи №914/3100/24.
На час ухвалення даної постанови від учасників справи не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни на рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 року у справі №914/3100/24.
При ухваленні даної постанови колегія суддів виходить з таких мотивів.
Відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3  ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.
Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у даній справі в межах розумного строку.

Обставини справи
Як видно із наявних у справі копій документів, 09.08.2022 року між ТзОВ «Юдісі Трейдінг» (покупець) та ФОП Натурою О.В. (постачальник) укладено договір поставки біопативної продукції №1.
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити у власність покупця біопаливну продукцію в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками.
Згідно з п. 4.2 договору кількість прийнятої продукції вказується в товарно-транспортній накладній, яка засвідчується підписом перевізника.
За положенням п. 5.1 договору ціна продукції за одиницю і по позиціях вказана в специфікаціях. Ціна продукції приймається на умовах, викладених в специфікаціях.
Згідно п. 5.2 договору загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка продукції.
Відповідно до п. 5.3 договору оплата за продукцію здійснюється покупцем на умовах та в строки, визначені у специфікаціях.
За приписами п. 6.1.1 договору постачальник зобов`язаний своєчасно поставляти продукцію за ціною, в кількості, асортименті та якості, обумовлену в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 6.2.2 договору покупець зобов`язаний своєчасно в узгодженому обсязі сплачувати постачальнику вартість продукції.
У відповідності до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України і умов цього договору.
Згідно п. 10.1 строк дії договору починається з дати підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, або шляхом обміну сторонами підписаними та скріпленими печатками кожного зі свого боку примірниками договорів, шляхом надсилання на електронну пошту вказану в реквізитах сторін. Строк дії договору закінчується 31.12.2022 року, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання зобов`язань.
У п. 10.4 договору сторони погодили, що в зв`язку з закінченням строку дії договору між сторонами припиняються всі права та обов`язки, кім тих, що залишилися невиконаними, а також відповідальності сторін передбаченої цим договором.
В матеріалах справи наявна копія рахунку №3 від 18.04.2024 року на суму 98175,00 грн за товар «альтернативний вид палива – тверді паливні гранули». В копії рахунку зазначений договір №1 від 09.08.2022 року.
Як вбачається з копії платіжної інструкції №186 від 18.04.2024 року, ТзОВ «Юдісі Трейдінг» було перераховано кошти ФОП Натурі О.В. на суму 98175,00 грн. У призначенні платежу зазначено «оплата за пелету згідно рахунку №3 від 18.04.2024 року без ПДВ».
В матеріалах справи відсутні докази поставки товару ТзОВ «Юдісі Трейдінг» згідно умов договору поставки біопативної продукції №1 від 09.08.2022 року.
Представником ТзОВ «Юдісі Трейдінг» на адресу ФОП Натури О.В. було надіслано претензію за вих№03-12-7/2024 від 03.12.2024 року з вимогою повернути сплачені грошові кошти в сумі 98175,00 грн, проте відповідачем не було повернуто вказаної суми.
Факт надсилання вказаної претензії підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: опису вкладення у цінний лист (штрихкодовий ідентифікатор 0505207472020) від 03.12.2024; поштовою накладною (штрихкодовий ідентифікатор 0505207472020) від 03.12.2024; фіскальним чеком № 0505207472020 від 03.12.2024.
Позивачем нараховано 3% річних за порушення зобов`язання відповідачем за період з 08.12.2024 року до 16.12.2024 року у сумі 72,42 грн.
Підставою звернення позивача з даним позовом до суду є неповернення перерахованих на рахунок відповідача грошових коштів за товар в сумі 98175,00 грн за відсутності поставки такого товару з боку відповідача.
Також у позовній заяві позивач просив зазначити в рішенні суду нарахування 3% річних на суму боргу, починаючи з 17.12.2024 року до дати виконання рішення суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У цій справі суд встановив, що 09.08.2022 року між ТзОВ «Юдісі Трейдінг» (покупець) та ФОП Натурою О.В. (постачальник) укладено договір поставки біопаливної продукції №1.
Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За змістом статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до  статті 6  цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
За приписами частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, викладені у договорі зобов`язання є обов`язковими до виконання сторонами вказаного договору. Сторони на власний розсуд визначають у межах, передбачених законодавством, права та обов`язки сторін укладеного договору, умови, за яких відповідні права та обов`язки настають, а також відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за договором.
Згідно з п. 4.2 договору кількість прийнятої продукції вказується в товарно-транспортній накладній, яка засвідчується підписом перевізника.
За положенням п. 5.1 договору ціна продукції за одиницю і по позиціях вказана в специфікаціях. Ціна продукції приймається на умовах, викладених в специфікаціях.
Згідно п. 5.2 договору загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка продукції.
Відповідно до п. 5.3 договору оплата за продукцію здійснюється покупцем на умовах та в строки, визначені у специфікаціях.
Отже, сторони в укладеному договорі визначили, що кількість прийнятої продукції вказується в товарно-транспортній накладній, а ціна продукції та порядок оплати за продукцію зазначається в специфікаціях. Також сторони погодили, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка продукції.
За приписами п. 6.1.1 договору постачальник зобов`язаний своєчасно поставляти продукцію за ціною, в кількості, асортименті та якості, обумовлену в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 6.2.2 договору покупець зобов`язаний своєчасно в узгодженому обсязі сплачувати постачальнику вартість продукції.
Отже, сторонами визначено взаємні зобов`язання за укладеним договором, а саме поставка відповідачем позивачу товар та оплата позивачем за поставлений товар.
У цій справі судом встановлено, що факт перерахування позивачем відповідачу коштів в сумі 98 175,00 грн підтверджується наявною в матеріалах справи копії платіжної інструкції №186 від 18.04.2024 року, у графі призначення платежу зазначено: «оплата за пелету згідно рахунку №3 від 18.04.2024 року без ПДВ».
Також судом встановлено, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані останнім від позивача як оплата за пелету згідно рахунку №3 від 18.04.2024 року.
Згідно із частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до  статті 530  цього Кодексу.
Згідно п. 10.1 строк дії договору починається з дати підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, або шляхом обміну сторонами підписаними та скріпленими печатками кожного зі свого боку примірниками договорів, шляхом надсилання на електронну пошту вказану в реквізитах сторін. Строк дії договору закінчується 31.12.2022 року, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання зобов`язань.
Отже, сторонами визначено кінцевий строк дії договору, а саме до 31.12.2022 року, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання зобов`язань.
З аналізу змісту наявної у справі копії договору поставки біопаливної продукції №1 від 09.08.2022 року суд встановив, що умов щодо пролонгації дії договору сторони не передбачили. Доказів укладення між сторонами додаткових угод щодо прологнації дії договору поставки, листування сторін з приводу вказаногосуду не надано.
У п. 10.4 договору сторони погодили, що в зв`язку з закінченням строку дії договору між сторонами припиняються всі права та обов`язки, кім тих, що залишилися невиконаними, а також відповідальності сторін передбаченої цим договором.
В оскарженому рішенні місцевий господарський суд зазначив, що позивачем було сплачено грошові кошти у сумі  98 175,00 грн за пелету постачальнику поза договірними відносинами, так як сторони не мають підписаних, відповідно до умов договору, специфікацій, видаткових накладних, товаро-транспортних накладних тощо.
За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень  глави 83 ЦК України.
За змістом положень глав 82 і 83  ЦК України  для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Тобто, для застосування стягнення на підставі  статті 1212 ЦК України  повинно бути набуття майна (в тому числі грошових коштів) саме без правової підстави, або така правова підстава згодом відпала.
З урахуванням вищенаведеного апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що у справі, яка розглядається, між сторонами виникли зобов`язання по поставці (купівлі-продажу) товару, виконання яких повинно підтверджуватись видатковими (накладна, товарно-транспортна накладна) та розрахунковими документами. 
Вище зазначено, що кінцевий строк дії укладеного між сторонами договору був визначений до 31.12.2022 року, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання зобов`язань. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було здійснено оплату за товар, що підтверджується копією платіжної інструкції №186 від 18.04.2024 року, проте доказів на отримання товару відповідачем не надано.
Представником ТзОВ «Юдісі Трейдінг» на адресу ФОП Натури О.В. було надіслано претензію за вих№03-12-7/2024 від 03.12.2024 року з вимогою повернути сплачені грошові кошти в сумі 98175,00 грн, проте відповідачем не було повернуто вказаної суми.
Факт надсилання вказаної претензії підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: опису вкладення у цінний лист (штрихкодовий ідентифікатор 0505207472020) від 03.12.2024; поштовою накладною (штрихкодовий ідентифікатор 0505207472020) від 03.12.2024; фіскальним чеком № 0505207472020 від 03.12.2024.
Враховуючи відсутність в матеріалах справи специфікацій, видаткових накладних, товаро-транспортних накладних, положень щодо попередньої оплати товару та відсутність доказів пролонгації договору, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд правомірно застосував до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України та стягнув з відповідача 98 175,00 грн перерахованих позивачем грошових коштів.
Щодо 3 % річних апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховано 3% річних за порушення зобов`язання відповідачем за період з 08.12.2024 року до 16.12.2024 року у сумі 72,42 грн.
Апеляційний господарський суд, перевіривши вказаний розрахунок, приходить до висновку, що розрахунок є арифметично вірним, а відтак місцевий господарський суд, зважаючи на положення ст. 625 ЦК України, правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 72,42 грн.
Стосовно зазначення у рішенні суду про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення.
Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
В оскарженому рішенні суд, покликаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено нарахування трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, вважав за можливе зазначити у резолютивній частині рішення суду про нарахування та стягнення на користь позивача трьох процентів річних, починаючи з 17.12.2024 (сума основного боргу 98 175,00 грн) з визначенням граничного строку їх нарахування до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу.
З огляду на положення ст. 238 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає наведений висновок місцевого господарського суду правомірним.
Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права із з`ясуванням усіх обставин справи, а доводи скаржника не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги та не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 08.04.2025 року у справі №914/3100/24.
Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись п. 10 ч. 3 ст.  2, ст.ст.   8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Натури Олександри Валеріївни б/н від 28.04.2025 року (вх. № 01-05/1300/25 від 29.04.2025 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2025 року у справі №914/3100/24 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич

Суддя                                                                                                    О.І. Матущак

Суддя                                                                                                    І.Ю. Панова