ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 липня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/1608/24
Головуючий у першій інстанції – Чепурко  В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/582/25

Чернігівський апеляційний суд у складі: 
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В.
    
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області

розглянувши  цивільну  справу  за   апеляційною    скаргою    ОСОБА_1   на  рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області у складі судді Чепурка В.В. від 30 грудня 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Новгород-Сіверський, дата складання повного тексту  рішення  -  31  грудня  2024   року,   у  справі  за  позовом  ОСОБА_1   до  Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

                        В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про встановлення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, в якому просив встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що він є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , його матір народилася та проживала у АДРЕСА_1 проживали її батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а аткож брат - ОСОБА_5 та сестра - ОСОБА_6 . Позивач вказував, що зазначений будинок належав на праві власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючи одна, і наразі документи, які підтверджують право власності на зазначений будинок та земельну ділянку, відсутні. Позивач стверджував, що він є претендентом на спадкування вказаного будинку, оскільки ОСОБА_6 наразі має намір відмовитися від належного їй майна, у разі поновлення строку на прийняття спадщини, оскільки вона лишилася єдиним спадкоємцем першої черги. За доводами позивача, строк прийняття спадщини, передбачений статтею 1270 ЦК України, було ним пропущено у зв`язку із віддаленим місцем проживання спадкоємців першої черги та складною сімейною ситуацією, постійною неприязню між членами сім`ї та ОСОБА_2 , а також тривалою хворобою матері позивача - ОСОБА_7 . Позивач вказував, що весь цей час члени сім`ї не підтримували постійного спілкування із ОСОБА_2 , знаходячись на відстані, а тому не мали змоги належним чином прийняти спадщину, і наразі виникла ситуація, яка не дозволяє у позасудовому порядку прийняти дане майно у володіння, користування та розпорядження. Посилаючись на положення статей: 1270, 1272 ЦК України, позивач просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскаржуваним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30.12.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області по справі №739/1608/24 від 30.12.2024 року, та встановити для ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про свою незгоду із аргументацією рішення суду першої інстанції від 30.12.2024 року щодо відмови у задоволенні вимог заявленого ним позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надано жодних належних доказів родинних зв`язків між ним та спадкодавцем. За доводами апелянта, він надав до суду докази наявності родинних зв`язків, які у нього були, зокрема, свідоцтво про своє народження, в якому зазначено, що матір`ю позивача є ОСОБА_3 . За доводами позивача, свідоцтва про народження трьох дітей ОСОБА_2 (бабусі позивача), тобто, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у позивача відсутні, оскільки, зокрема, діти ОСОБА_5 стало не підтримують родинні зв`язки із позивачем, внаслідок чого позивач не володіє будь-якою інформацією про способи зв`язку з ними для того, щоб отримати докази родинних зв`язків ОСОБА_5 із ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (сина із батьками). Будь-які документи, що підтверджують особу ОСОБА_3 чи можуть бути доказом її родинних зв`язків із ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (дочки з батьками), у позивача відсутні, тому що з моменту смерті його матері, 08.02.2011 року жодних її документів позивач не мав, а життєві обставини не спонукали його до відновлення таких документів, оскільки в цьому не було необхідності. Позивач стверджує, що станом на дату подання позовної заяви до суду першої інстанції, він не мав можливості відновити такі документи, оскільки як поїздки до місця народження його матері - с. Михальчина Слобода Новгород-Сіверського району Чернігівської області, так і поїздки до місця постійного її проживання перед смертю - м. Калуш, Івано-Франківська область (місце реєстрації смерті: с.Делятин, Надвірнянського району Івано-Франківської області) були неможливими у зв`язку з тим, що позивач постійно перебував за своїм зареєстрованим місцем проживання: смт. Ставище, Білоцерківський район, Київська область, та повинен був виконувати свої трудові обов`язки за місцем роботи, у зв`язку з чим об`єктивно не міг займатися відновленням документів не лише дистанційно, а і приїжджаючи до Чернігівської чи Івано-Франківської області. Позивач зазначає, що такий довгий період часу на відновлення документів матері він не міг витратити, оскільки намагався якомога швидше отримати додатковий строк на прийняття спадщини - будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться в Новгород-Сіверській міській територіальній громаді, яка в даний час є об`єктом постійних обстрілів. Позивач стверджує, що він з метою успадкування вказаного будинку, звернувся до суду першої інстанції. На підтвердження родинних зв`язків ОСОБА_6 із ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (дочки із батьками) станом на день подання позовної заяви до суду першої інстанції, ОСОБА_6 відмовилася надавати позивачу своє свідоцтво про народження, натомість надала лише паспорт, чим підтверджувалася особа ОСОБА_6 . За доводами позивача, наразі ОСОБА_6 надала і своє свідоцтво про народження, серії НОМЕР_1 , копію якого він додає до апеляційної скарги. На підтвердження шлюбу між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до даної апеляційної скарги  позивач також надає копію свідоцтва про шлюб №1 від 10.03.1946 року, даний доказ було надано ОСОБА_6 у січні 2025 року, тобто, після ухвалення у даній справі судом першої інстанції рішення від 30.12.2024 року. Апелянт вказує, що у позовній заяві він зазначав, що є претендентом на спадкування спірного будинку, оскільки ОСОБА_6 , єдина жива спадкоємиця першої черги, відповідно до статті 1261 ЦК України, наразі має намір відмовитися від належного їй майна, у разі поновлення строку на прийняття спадщини, оскільки між нею та позивачем наявна усна домовленість про передачу спадкового майна у вигляді вказаного будинку. За доводами апелянта, зважаючи на порядок прийняття спадщини чергами спадкоємців, визначеними статтями: 1261-1265 ЦК України, єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 першої черги є ОСОБА_6 , надалі, у даному випадку, присутній спадкоємець одразу п`ятої черги - позивач, з яким у ОСОБА_6 і була усна домовленість про передачу у спадок будинку ОСОБА_2 . Апелянт вказує, що ч.2 статті 1274 ЦК передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, і саме цим правом ОСОБА_6 і скористалася у даному випадку. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що причини пропуску строку на прийняття спадщини, передбаченого статтею 1270 ЦК України, аргументовані віддаленим місцем проживання спадкоємців першої черги станом на день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також складною сімейною ситуацією, постійною неприязню між членами сім`ї та ОСОБА_2 , довгою хворобою матері позивача - ОСОБА_3 , яка була жива станом на день смерті ОСОБА_2 , є такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Апелянт вказує, що він, як спадкоємець п`ятої черги, взагалі не знав про існування будинку ОСОБА_2 на Чернігівщині, який станом на 2024 рік так і не був прийнятий у спадщину, до моменту, поки йому про це не повідомила ОСОБА_6 , тобто його тітка, яка у 2024 році лишилася єдиною спадкоємицею першої черги за законом. 

В судове засідання апеляційного суду 09.07.2025 року учасники судового розгляду даної справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.158,159,160), не з`явилися. 

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач є сином ОСОБА_7 (а.с.19), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.10).

Згідно доводів позовної заяви ОСОБА_1 , його матір була рідною сестрою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.12) та ОСОБА_9 (а.с.13-18), при цьому, їх батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . До апеляційної скарги апелянтом ОСОБА_1 додана копія свідоцтва про народження ОСОБА_10 , серії НОМЕР_1 , згідно якої, її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.87), та копія посвідки про шлюб №1 від 10.03.1946 року, яка підтверджує укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.88).

Згідно виписки із погосподарської книги №2, наданої старостою с. Михальчина-Слобода Новгород-Сіверського району Чернігівської області та копій з книги погосподарського обліку вбачається, що ОСОБА_2 проживала у своєму власному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20, 21, 22). Також із копії погосподарського обліку вбачається наявність відмітки про те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №4 (а.с.22).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30.12.2024 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач є онуком ОСОБА_2 , та відповідно до статті 1265 ЦК України, її спадкоємцем п`ятої черги, у зв`язку з чим мав право прийняти спадщину ОСОБА_2 за законом. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 30.12.2024 року вказано, що відсутні докази наявності заповіту ОСОБА_2 , яким би вона заповіла своє майно позивачу. Суд першої інстанції також зазначив, що вказані позивачем обставини, на які він посилається, обґрунтовуючи пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, та не можуть розглядатися, як поважні причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не становлять об`єктивних, непереборних, істотних труднощів у поданні заяви про прийняття спадщини. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2 , необхідно відмовити повністю, у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Необхідно зазначити, що з метою повного та всебічного розгляду даної справи, апеляційним судом було направлено до Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області запит інформації про те, чи заводилися спадкові справи після: померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ; померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , 1924 р.н., остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

На запит Чернігівського апеляційного суду Семенівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області було надано суду копію спадкової справи, заведеної Новгород-Сіверською районною державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадкова справа №116/2020 та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (а.с.111-142).

Так, у наданих на запит суду матеріалах міститься копія заяви ОСОБА_11 від 13.05.2020 року про прийняття нею спадщини після смерті її бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У даній заяві також вказано, що іншим спадкоємцем, відповідно до статті 1261 ЦК України, є дочка померлої - ОСОБА_9 (а.с.112).
Також у наданих на запит суду матеріалах міститься заява ОСОБА_9 до Семенівської державної нотаріальної контори від 13.01.2020 року, в якій вона зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_2 , яка залишила на її ім`я заповіт від 01.03.2000 року, та повідомляє, що вона не прийняла спадщину на підставі вищевказаного заповіту в установлений законом строк та не бажає звертатися до суду про призначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, та не заперечує проти оформлення спадщини після померлої ОСОБА_2 , на ОСОБА_11 (а.с.113). Копія вищевказаного заповіту ОСОБА_2 від 01.03.2000 року міститься на аркуші справи 122.
13.05.2020 року ОСОБА_11 видано свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 ; спадщина складається із права на дві земельні частки (паї) (а.с.139,141). 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.  

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Відповідно до змісту статей: 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.  

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та ухвалення рішення судом першої інстанції).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку із позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, яка повинна виконати вимогу позивача - належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним  Судом  у  постанові  від  04.12.2019  року  у  справі №697/2052/17-ц, провадження №61-3014св19.  

Апеляційним судом в ході апеляційного розгляду даної справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла ОСОБА_11 , і за даних обставин, саме вона є належним відповідачем у даній справі. 

Натомість,    як    вбачається    із   позовної   заяви   ОСОБА_1    до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем ОСОБА_1 позов про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини пред`явлено до неналежного відповідача - Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області.
Встановивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним Законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.  Тобто,  у  задоволенні   позовних   вимог   ОСОБА_1    до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, необхідно відмовити, у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30.12.2024  року,  у  задоволенні  позовних  вимог  ОСОБА_1   до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, судом було відмовлено у зв`язку із їх необґрунтованістю. Тобто, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо мотивів та підстав такої відмови.

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30.12.2024 року, необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.4 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України

                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2024 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: