ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Войтович І.І.
суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 червня 2025 року                                                      Справа № 640/4560/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                              Карпушової О.В., Кузьмишиної О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про                     визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% сум грошового забезпечення та зобов`язати вчинити з 01.01.2016 перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії з компенсацією втрат частини доходів, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням її максимального розміру, та зобов`язати розрахувати і виплатити останньому pізницю з компенсацією втрат частини доходів, між нарахованою пенсією без обмеження її максимальним розміром та отриманою пенсією з 20.12.2016, і в подальшому виплачувати позивачу призначену пенсію без обмеження її максимальним розміром, як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23.12.2015 № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, і а деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої Довідки "Про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції)" від 15.03.2018 № 22/6-70965 Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України для перерахунку пенсій, з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва    від 19.04.2021 позов було  задоволено частково:
1) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.01.2016 під час її перерахунку з 90 % на 70 % відповідних сум грошового забезпечення;
2) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 з урахуванням основного розміру пенсії за вислугу років 90 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат;
3) визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо обмеження належної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром під час проведення перерахунку пенсії з 01.12.2013;
4) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її певним максимальним розміром, починаючи з 01.12.2013, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.04.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - повернуто апелянту.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва    від 21 січня 2022 року було встановлено судовий контроль за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва    від 19.04.2021.
21.10.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подано до суду звіт про виконання рішення суду від 11.10.2024 №2600-0904-8/198336.
13.11.2024 позивачем подано до суду клопотання із проханням:
1) У прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.10.2024 №2600-0904-8/198336 про виконання судового рішення від 19 квітня 2021 року у справі №640/4560/20 - відмовити.
2) Зобов`язати Відповідача ГУ ПФУ м. Києва разом з Позивачем провести звірку виконання судового рішення у справі №640/4560/20.
3) Встановити для Головного управління Пецсійного фонду України в м. Києві новий строк для надання звіту про виконання судового рішення від 19 квітня 2021 року у справі №640/4560/20.
4) За наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 11.10.2024 №2600-0904-8/198336 у справі №640/4560/20 наданого на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 р., накласти за невиконання судового рішення на начальника ГУ ПФУ в. м. Києві Бойко О. В. штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року звіт Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.10.2024 №2600-0904-8/198336 та поданий новий звіт від 20.01.2025 №2600-0804-8/10703 про виконання рішення Окружного адміністративного суду містка Києва від 19 квітня 2021 року у справі №640/4560/20 прийнято. У задоволенні клопотань ОСОБА_1 про відмову у прийнятті звіту, встановлення нового строку для подання звіту, накладення штрафу - відмовлено.
Постановляючи зазначену ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що у Відповідача наявні об`єктивні причини виникнення затримки у погашенні заборгованості перед Позивачем за судовим рішення, а саме факт відсутності необхідних бюджетних асигнувань для виплати заборгованості за судовими рішеннями у 2022-2024 роках. При цьому, суд зазначив, що  начальником ГУ ПФУ в м. Києві Бойко О.В. вживаються в межах своїх службових повноважень всі залежні від неї заходи для виконання рішення суду.
Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку, що Відповідач виконав рішення суду в межах покладених на нього зобов`язань, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вживати заходи, передбачені статтею 382-3 КАС України.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Позивач подав апеляційну скаргу у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання Позивача від 13.11.2024 та від 23.01.2025 у справі № 640/4560/20 в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що Відповідачем не виконано судове рішення в частині щодо виплати пенсії з урахуванням основного розміру пенсії за вислугу років 90% відповідних сум грошового забезпечення, без обмеження її певним максимальним розміром. При цьому, Апелянт зазачає, що суд першої інстанції не перевірив обгрунтованість та добросовісність дій Відповідача та прийняв звіт без фактичного виконання рішення суду, надав Відповідачу право тлумачити рішення суду на власний розсуд.
Також ОСОБА_1 посилається на ненадання Відповідачем відомостей про виконання ним  судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання або ж орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення та докази, які такі обставини підтверджують.
Крім того, Апелянт посилається на неврахування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у справі №200/3958/19-а та покликається на практику ЄСПЛ. 
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно та неправильно встановлених обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело, на його думку, до неправильного вирішення питання про прийняття звіту та відмови у задоволенні його клопотань.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025 та від 22.05.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
          У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
          Від Апелянта надійшли пояснення щодо матеріалів апеляційної скарги у яких він додатково посилається на невиконання Відповідачем судового рішення в повному обсязі та долучає до матеріалів справи лист ГУ ПФУ в м. Києві від 01.04.2025 №14709-11623/С-02/8-2600/25.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - скасуванню в частині з наступних підстав.
Обставини, установлені судом першої інстанції.
Як встанолвено сдом та вбачається з мтеріалів справи,  на виконання рішення суду у цій справі Відповідач провів перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Заборгованість перед Позивачем за судовим рішенням становить 1 223 857,50 грн та не виплачена з огляду на     відсутність необхідних бюджетних асигнувань.
ОСОБА_1 погодився із сумою заборгованості по пенсії згідно рішення суду, яка становить 1 223 857,50 грн станом на січень 2025 року.
Суд першої інстанції також встановив, що ГУ ПФУ в м. Києві з метою забезпечення виконання судового рішення в повному обсязі листом від 28.11.2022 № 2600-0505-5/154798 звернулось до Пенсійного фонду України щодо виплати нарахованих коштів. Листом Пенсійного фонду України від 27.12.2022 № 2800-040201-9/56075 повідомлено про здійснення виплати коштів, нарахованих на виконання рішення, в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань. 
03.05.2024 Відповідач повторно звернувся до Пенсійного фонду України з листом № 2600-0505-5/91407 щодо здійснення фінансування виплати заборгованості у сумі 1 242 488,19 грн., у відповідь Пенсійний фонд України листом від 16.05.2024 № 2800-040203-9/30118 повідомило про виплату заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, здійснюється органами Пенсійного фонду України, визначеними судом боржниками, межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. 
21.08.2024 Відповідач звернувся до Пенсійного фонду України із листом від № 2600-0505-5/163601, та у відповідь листом від 24.09.2024 №2800-030203-9/57721 останнім повідомилено про те, що виплату заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, здійснюється органами Пенсійного фонду України, визначеними судом боржниками, в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. 
01.10.2024 Відповідач вкотре звернувся до Пенсійного фонду України з листом №2600-0505-5/190525.
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У частинах першій, другій, третій, четвертій, п`ятій, одинадцятій статті 382-3 КАС України закріплено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами  частини п`ятої  статті 382-1  цього Кодексу.  
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог  частин другої  та/або  третьої  статті 382-2  цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до  частини третьої  статті 382-1  цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.
Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до  частини третьої  статті 382-1  цього Кодексу.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення та реальне відновлення прав особи, які ним захищені.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів відзначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва    від 19.04.2021 було зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1  перерахунок та виплатити з 01.01.2016 пенсію з урахуванням основного розміру пенсії за вислугу років 90 % відповідних сум грошового забезпечення та з 01.12.2013 без обмеження її певним максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.
    Разом з тим, з поданого Відповідачем звіту та з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що ГУ ПФУ в м. Києві на виконання судового рішення в цій справі було проведено лише перерахунок пенсії Позивача без здійснення виплати нарахованих сум.
Отже, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва    від 19.04.2021 виконано Відповідачем частково.
Водночас, колегія суддів відзначає, що вищевказане рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання в повному обсязі. Разом з тим, відсутність коштів не дає право боржнику не виконувати рішення суду.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 815/591/17.
У справі «Сук проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань.
У рішенні по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження та невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
При цьому, за приписами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901) держава бере на себе зобов`язання щодо виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, які не були погашені. Статтею 3 Закону № 4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою в межах спеціальних бюджетних коштів, призначених для забезпечення виконання рішень суду.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 17 вересня 2024 року у справі №200/3958/19-а.
Вказане, відповідно є ще одним, альтернативним способом виконання судового рішення, який реалізується органами казначейської служби, що дозволяє як Позивачу, так і Відповідачу в межах компетенції звертатися до органів казначейської служби за отриманням інформації про виконання останніми зобов`язань, зокрема, за рішеннями судів, в тому числі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва    від 19.04.2021 у справі № 640/4560/20.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.101979 в справі Ейрі (п.24). У розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26.09.2014.
«Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п.52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п.50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява №73049/01, п.65, ЄСПЛ 2007-І).
Першим і найголовнішим правилом ст.1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Формер Кінг з Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява №25701/94, пп.79 та п.82, ЄСПЛ 2000-XII).
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Водночас, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду, колегія суддів відзначає, що Відповідачем здійснено усі можливі заходи, спрямовані на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва    від 19.04.2021, зокрема:
- проведено перерахунок пенсії Позивача;
- додатково нараховано коштів в сумі 1 223 857,50 грн;
- неодноразово направлено звернення до Пенсійного фонду України щодо сприяння у вирішенні питання про фінансування коштів для забезпечення виконання рішення суду в частині виплати нарахованої суми доплати за рішенням суду у справі № 640/4560/20.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у цій справі не виконано Відповідачем в повному обсязі в порядку черговості саме з огляду на відсутність достатнього бюджетного фінансування, що безумовно є обставиною, яка ускладнює виконання судового рішення. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Відповідачем вживаються усі можливі заходи для виконання судового рішення, отже наявні достатні правові підстави для прийняття звіту про виконання рішення суду, що відповідає положенням ч. 2 ст. 382-3 КАС України.
За таких обставин штраф на керівника суб`єкта владних повноважень не накладається, що передбачено ч. 3 ст. 382-3 КАС України.
Втім, оскільки суб`єктом владних повноважень рішення Окружного адміністративного суду міста Києва    від 19.04.2021 не виконано в повному обсязі, суд вважає за необхідне встановити новий строк для подання звіту, що регламентовано положеннями ч. 11 ст. 382-3  КАС України, втім не було дотримано судом першої інстанції. Відтак, клопотання Позивача від 13.11.2024 в частині встановлення нового строку для подання звіту підлягає задоволенню.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення клопотання Позивача про встановлення нового строку для подання звіту.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.          
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а ухвала Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року - скасуванню в частині відмови у задоволенні клопотання про встановлення нового строку для подання звіту, а клопотання Позивача - задоволенню.
          Розподіл судових витрат.
          Здійснюючи розподіл судових витрат зі сплати ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.06.2025 у справі № 300/6164/23, який констатував, що частина друга статті 3, підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в тім, що вони уможливлюють справляння судового збору під час подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України.
          Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що особа, яка звернулась до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, не повинна сплачувати судовий збір за оскарження ухвали, постановленої за результатом розгляду такої заяви.
          Відповідно до частини четвертої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
          У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
          У справі № 140/8660/20 Верховний Суд також дійшов висновку про наявність підстав для звернення з поданням до Конституційного Суду України    щодо конституційності частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Відтак, судовий збір, сплачений апелянтом у розмірі 3028,00 грн підлягає поверненню з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 382, 383 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
          Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року
- скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення нового строку для подання звіту та ухвалити нове рішення, яким зазначене клопотання - задовольнити.
          Установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва   від 19.04.2021 у справі № 640/4560/20 - один місяць з дня отримання копії цієї постанови.
          Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету України сплачену ним на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду суму судового збору у розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім гривень) грн, сплаченого згідно квитанції від 20.02.2025 ID:0179-0029-1369-5756.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 25 червня 2025 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      О.В. Карпушова

                                                                                О.М. Кузьмишина