ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
26 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/32130/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.) 
у справі №160/32130/24
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.11.2024 о/р НОМЕР_1 про відмову у перерахунку пенсії, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 13.11.2024 № 7.5-22/71 та від 13.11.2024 № 7.5-22/72;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з 20 листопада 2024 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Дніпровською митницею від 13.11.2024 № 7.5-22/71 та від 13.11.2024 № 7.5- 22/72, зарахувавши до стажу державної служби періоди військової служби з 12.11.1981 по 14.11.1983 та роботи на посадах в митних органах з 15.08.1994 по 01.08.2013 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію за віком державного службовця, проте   за результатами розгляду заяви позивача з доданими документами ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення про відмову в переведені на пенсію державного службовця у зв`язку з тим, що станом на день набрання чинності Законом України «Про державну службу», а саме: 01.05.2016 у позивача немає 20 років стажу на посадах державної служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.11.2024 о/р НОМЕР_1 РНОКПП 2260216652 про відмову у перерахунку пенсії, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 13.11.2024 №7.5-22/71 та від 13.11.2024 №7.5-22/72.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 20 листопада 2024 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Дніпровською митницею від 13.11.2024 №7.5-22/71 та від 13.11.2024 №7.5-22/72, зарахувавши до стажу державної служби періоди військової служби з 12.11.1981 по 14.11.1983.
У задоволенні решти вимог   - відмовлено.
Суд першої інстанції  виходив з того, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII)  певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до  статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Суд зазначив, що період державної служби позивача в державній митній службі  у спеціальному званні зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Суд встановив, що позивач має 2 роки 00 місяців 03 дні військової служби, які  зараховуються до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, та 18 років 11 місяців 27 днів державної служби в митних органах, тому дійшов висновку, що у позивача достатньо  стажу державної служби і наявний необхідний пенсійний вік.  
Враховуючи, що єдиною підставою для відмови в призначенні пенсії державного службовця стала відсутність необхідного стажу державної служби, а судом встановлено, що такий стаж у позивача є, суд першої інстанції визнав, що ефективним способом захисту порушених прав стане зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести позивача на пенсію державного службовця за віком відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII  та п.12 Прикінцевих положень Закону  України «Про державну службу» №889-VIII  з 20 листопада 2024 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Дніпровською митницею від 13.11.2024 №7.5-22/71 та від 13.11.2024 №7.5- 22/72, зарахувавши до стажу державної служби періоди військової служби з 12.11.1981 по 14.11.1983.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та винести рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. 
Скаржник зазначає, що перерахунок пенсії державним службовцям як за Законом України «Про державну службу» так і за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV не передбачений, а тому підстави для перерахунку та виплати з 19.11.2024 пенсії державного службовця, відповідно до ст.37 Закону «Про державну службу» згідно із оновлених довідок про складові заробітної плати від 13.11.2024 № 7.5.-22/71 та № 7.5-22/72 (виданих роботодавцем для призначення пенсії) відсутні. Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 01.01.2015) статтю 37-1 Закону № 3723-XII викладено у новій редакції, а саме встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. Оскільки з 01 грудня 2015 року - початку застосування Постанови №1013, якою пункт 4 постанови № 865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом № 889, який інакше врегульовує правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців. Також скаржник посилається на дискреційність повноважень щодо призначення та перерахунку пенсій.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Вказана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
20.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській   області із заявою щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон №889-VIII) та проведення перерахунку пенсії із врахуванням нових довідок про складові заробітної плати від 13.11.2024 № 7.5-22/71 та № 7.5-22/72.
Заява позивача та додані до неї документи розглянуті в порядку екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.11.2024 № 046050011440 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії при переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ по довідкам про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Дніпровською митницею від 13.11.2024 за № 7.5-22/71 та № 7.5-22/72, про що позивача повідомлено листом від 27.11.2024 за № 0400-010219-8/235787 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області мотивоване тим, що за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 має 18 років 11 місяців 18 днів стажу роботи на посадах державної служби. Звільнений з посади 01.08.2013. Для застосування норми щодо обчислення заробітної плати особам, які працювали на посадах державної служби не менш як 20 років, у середніх розмірах за відповідною посадою за місяць, що передує місяцю звернення, відсутні підстави, оскільки станом на день набрання чинності Закону України   «Про державну службу» 01.05.2016 ОСОБА_1 не має 20 років стажу на посадах державної служби. 
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Спір між сторонами виник з приводу права позивача на переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до  ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (який набрав чинності з 01.05.2016).
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», а саме:
Державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Виходячи з аналізу наведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до  ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців,  ст.37 Закону № 3723-ХІІ  передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до  ст. 37 Закону № 3723-ХІІ  лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12  Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1  ст. 37 Закону  3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року (зразкова справа №822/524/18).
Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відтак, якщо особа має стаж на посаді державної служби більше 20 років, то має право на призначення пенсії за віком згідно із ст.37 Закону №3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення з пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №3723-XII.
В спірному випадку, як встановлено судом, підставою відмови у перерахунку пенсії при переведенні на пенсію за віком як державного службовця пенсійним органом визначено те, що станом на день набрання чинності Закону України   «Про державну службу» 01.05.2016   ОСОБА_1 не мав 20 років стажу на посадах державної служби. 
За позицією пенсійного органу, ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 має 18 років 11 місяців 18 днів стажу роботи на посадах державної служби, звільнений з посади 01.08.2013.
З приводу таких доводів пенсійного органу суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити таке.
Наявні у трудовій книжці позивача серія НОМЕР_2 записи засвідчують такі періоди діяльності: 
- з 12.11.1981 по 14.11.1983 - військова служба військовий квиток НОМЕР_3 , що становить 2 роки 00 місяці 03 дні (запис у трудовій книжці сторінка 4-5); Зазначений період також підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 ;
- з 15.08.1994 по 14.08.1997 – робота на посаді інспектора Криворізької митниці, що становить 3 роки 00 місяців. 00 днів (записи у трудовій книжці №28-31);
- з 15.08.1997 по 21.10.2010 – робота на посадах інспектора; головного інспектора митного поста «Суха Балка»; головного інспектора митного поста «Криворіжсталь»; головного інспектора сектору організаційної та аналітичної роботи служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; начальника сектору організаційної та аналітичної роботи служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Криворізької митниці ДМСУ, що становить 13 років 2 місяці 17 днів (записи у трудовій книжці №№ 32- 42);
- з 22.10.2010 по 01.08.2013 – робота на посадах головного інспектора оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; головного інспектора відділу митного оформлення «Кривбас» митного поста «Кривий Ріг» Дніпропетровської митниці, що становить 2 роки 9 місяців 10днів (записи у трудовій книжці №№ 43-45).
Згідно записів трудової книжки позивачу присвоєно: 01.02.1995 – персональне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу (запис у трудовій книжці №30) підстава наказ ДМКУ №45к від 01.02.1995; 15.10.1997 – персональне звання «Інспектор митної служби ІІ рангу» (запис у трудовій книжці №33) підстава наказ ДМСУ №468к від 15.10.1997; 13.12.1999 – персональне звання «Інспектор митної служби І рангу» (запис у трудовій книжці №35) підстава наказ ДМСУ №720к від 13.12.1999; 31.01.2002 – персональне звання «Радник митної служби 3 рангу» (запис у трудовій книжці №36) підстава наказ ДМСУ №41к від 31.01.2002; 01.04.2004 - спеціальне звання «Інспектор митної служби І рангу» (запис у трудовій книжці №37) підстава наказ №290-к від 30.03.2004;01.07.2005 – спеціальне звання «Радник митної служби 3 рангу» (запис у трудовій книжці №39) підстава наказ ДМСУ №1117к від 01.07.2005.
Відповідно до ч.17 ст. 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного у цій статті віку.
Пенсійним органом не заперечується той факт, що позивач з 15.08.1994 по 01.08.2013 працював на посадах в митних органах, які підпадають під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону № 3723-ХІІ. 
Щодо зарахування до стажу державної служби часу служби в армії з 12.11.1981 по 14.11.1983, суд першої інстанції правильно виходив з такого. 
Відповідно до  ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження.
Положеннями ч.1  ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з п.1  ст.8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994  (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем військової служби в Радянській армії) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Отже, є помилковим, таким, що не відповідає нормам законодавства, твердження пенсійного органу, що служба позивача в армії не зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до  Закону України «Про державну службу»   оскільки згідно із п.8 Розділу  XI  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII  вказаний період має бути зарахований до стажу державної служби на підставі Порядку обчислення стажу державної служби № 283.
Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать, що позивач відповідає вимогам для осіб з числа державних службовців, які мають право на отримання пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України №3723-XII, відповідно, є наявними правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-XII.
Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, що оскільки в спірному випадку відмова пенсійного органу у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» ґрунтувалась на відсутності у позивача необхідного стажу державної служби, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.11.2024 №46050011440 про відмову у перерахунку пенсії, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.
Суд апеляційної інстанції також вважає прийнятним врахування судом першої інстанції висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку  є зобов`язання пенсійного органу призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ «Про державну службу у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у відповідній довідці.
В той же час, вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що слід виходити з такого.
Відповідно до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
За правилами ст. 82 цього Закону документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.
Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1058-IV, як зазначено в його преамбулі, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Статтею 44 Закону № 1058-IV врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
На виконання названих норм Закону № 1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).
Пунктом 4.2 цього Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
В спірному випадку заява позивача від 20.11.2024 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-2) і саме цим органом прийняте оскаржуване у цій справі рішення від 27.11.2024 № 046050011440.
Приймаючи до уваги, що у спірних відносинах право позивача на пенсійне забезпечення порушено з прийняттям рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, адже відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій  області.
Застосовуючи приписи ч.2 ст.9 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вчинити дії.
Наведене вище відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та ухвалення нового рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вчинити певні дії.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року у справі №160/32130/244 скасувати в частині позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ухвалити нове рішення в цій частині.
В задоволенні позовних вимог, пред`явлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 20 листопада 2024 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Дніпровською митницею від 13.11.2024 №7.5-22/71 та від 13.11.2024 №7.5-22/72, зарахувавши до стажу державної служби періоди військової служби з 12.11.1981 по 14.11.1983.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров