УХВАЛА
 
27 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 607/3590/20
провадження № 51-3154 ск 25
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 травня 2025 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 липня 2025 року, 
установила:
Захисник ОСОБА_4 звернувся з питань перегляду згаданих судових рішень у  касаційному порядку.
Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано п. 4 ч. 2 цієї статті.
Відповідно до законодавчих положень у касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, адже згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування саме норм права, під час здійснення перегляду не ревізує повноти розгляду, висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження, при вирішені справи виходить із установлених судами попередніх інстанцій фактів і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. 
Зазначеного не було враховано при зверненні до Верховного Суду.
За змістом касаційної скарги, у ній її автор, просить змінити оспорювані вирок й ухвалу, визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України, і  закрити провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Однак, заявлена вимога не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК, якою регламентовано повноваження Суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім того, у поданій скарзі не наведенодоводів, які би свідчили про допущення місцевим судом таких порушень норм матеріального й процесуального права, котрі в розумінні статей 412, 413 КПК із урахуванням статей 84-87, 94 цього Кодексу та установлених у справі фактів, є істотними і зумовлюють обов`язкову зміну вироку на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу. Водночас у  скарзі містяться посилання на неповноту слідства, що в силу ст. 433 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури. 
Попри те, що вирок переглядався судом апеляційної інстанції скаржник не зазначає в аспекті статей 370, 404, 405, 412 КПК аргументів на підтвердження незаконності ухвали, натомість виснує про її невідповідність положенням ст. 370 цього Кодексу. Також у поданій скарзі не відображено, яких конкретних доводів сторони захисту не розглянув апеляційний суд і не дав на них відповідей. 
Отже, у касаційній скарзі не викладено обґрунтування заявленої вимоги. 
Недодержання при зверненні ст. 427 КПК перешкоджає відкриттю касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 травня 2025 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 липня 2025 року залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                        ОСОБА_3