ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1269/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №706/1124/20 Категорія: 301030000 	Орендарчук М.П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       15 липня 2025 року                                                                                                   м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.	
секретар	Любченко Т.М.	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14.03.2025 (повний текст складено 25.03.2025, суддя в суді першої інстанції Орендарчук М. П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2020 року ОСОБА_1  звернулася з позовом у цій справі, яким просила, після кількаразового уточнення позовних вимог, провести поділ майна подружжя між сторонами, а саме житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та:
- визнати за сторонами за кожним окремо право приватної власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, виділивши позивачу згідно з висновком судово-будівельної експертизи як І власнику, а відповідачу як ІІ власнику у власність будівлі та споруди згідно переліку у висновку експерта.
Залишити у спільному користуванні співвласників опорні конструкції будинку, дах та горище. 
- Визнати за сторонами за кожним окремо право приватної власності на частку земельної ділянки кадастровий номер 7124610100:02:002:0197, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування згідно висновку експертизи позивачу як І власнику, а відповідачу як ІІ власнику відповідні частини земельної ділянки згідно наведеної у висновку схеми.
- Визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін вищевказаний автомобіль «Volkswagen Transporter» та стягнути з відповідача на користь позивача вартість частки автомобіля в сумі 127990 грн, залишивши його у власності ОСОБА_3 . 
- При розподілі житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки, про які вказано вище, зобов`язати співвласників здійснити відповідні перебудови згідно висновку експерта.
- Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: за надання правничої допомоги в сумі 18000 грн, за проведення судово-будівельної та земельно-технічної експертизи в сумі 17926,56 грн, автотоварознавчої експертизи в сумі 1321,40 грн та судовий збір.
В обґрунтування вказала на те, що 19.09.2008 сторони зареєстрували шлюб, однак шлюбні відносини у них не склались та шлюбу у червні 2021 року було розірвано.
За час проживання однією сім`єю сторони придбали майно, про поділ якого заявлено позовні вимоги. При цьому в період шлюбу ними придбано незавершене будівництво домоволодіння, яке добудовано власними силами, та зареєстроване за відповідачем 03.02.2009. 
З початку 2020 року відповідач створив нестерпні умови їх спільного проживання у будинку АДРЕСА_1 , зокрема, вчиняє постійні сварки та погрожує розправою позивачу. 
Автомобіль марки «Volkswagen» сторони придбали у 2013 році за 16000 доларів США та оформили на ім`я відповідача. Позивач дізналася, що відповідач без її відома, ще у 2015 році, переоформив вказаний автомобіль на свою рідну дочку ОСОБА_3 , яка його експлуатує самостійно, позбавивши її будь-яких прав на спільний автомобіль, що є підставою для стягнення відповідної компенсації половини його вартості на користь позивача, як співвласника.
В добровільному порядку провести поділ спільного майна відповідач відмовляється, що обумовило звернення з цим позовом до суду.
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 14.03.2025 позовні вимоги у справі задоволено в повному обсязі. 
Суд першої інстанції керувався тим, що спільне нерухоме майно, набуте подружжям сторін за час шлюбу, що належить їм на праві спільної сумісної власності, підлягає поділу в натурі у відповідності до запропонованого експертом варіанту. Також позивач має отримати компенсацію половини вартості спільного автомобіля, набутого подружжям за час шлюбу.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 30.05.2025 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та новим рішенням позовні вимоги задовольнити частково та виділити у власність позивачу частину спірних домоволодіння та земельної ділянки жовте фарбування згідно висновку експерта, а відповідачу – синє фарбування згідно висновку експерта, а в частині вимог про стягнення компенсації вартості частки позивача у спільному автомобілі – відмовити.
Вказує, що сторони сину позивача від попереднього шлюбу придбали автомобіль Рено, а доньці відповідача від попереднього шлюбу – автомобіль Фольксваген, яким сторони користувалися до 2020 року, поки позивач припинила спільне проживання.
Отже рішення про переоформлення спірного автомобіля на доньку відповідача сторони справи прийняли спільно та з 2015 року позивач не порушувала питання про визнання відповідного договору купівлі-продажу недійсним. Позивач не надала доказів того, що вона не знала про те, що спірний автомобіль вибув з власності подружжя з 2015 року, про те, що продаж майна відбувся всупереч її полі, а також про факт користування автомобілем донькою відповідача.
Позивач не аргументував чому саме варіант №1 поділу спірного домоволодіння та земельної ділянки буде відповідати інтересам сторін. 
Скаржник наголошує, що варіант №1 може бути прийнятний для поділу, але у разі виділу йому тієї частини майна, яка за рішенням суду визначена позивачу, оскільки у будинку відповідач проживає з 2009 року, іншого житла не має, на відміну від позивача, яка ще має іншу квартиру та житловий будинок в смт. Верхнячка. Відтак виділення саме позивачу кухні, ванної кімнати є недоцільним, враховуючи, що відповідач постійно важко хворіє та витрачає на лікування значні кошти, отже потребує зазначених приміщень більше від іншого співвласника.
У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача ОСОБА_1 просила суд апеляційну скарг відхилити як безпідставну, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що рішенням Христинівського районного суду від 14.06.2021 у справі № 706/327/21 розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 18.09.2008 у Христинівському РВ ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 74.
За час перебування у шлюбі сторони набули у власність земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер 7124610100:02:002:0197, по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано 13.01.2016 за відповідачем ОСОБА_2 , житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано 20.12.2017 за відповідачем ОСОБА_2 та автомобіль марки «Volkswagen», модель Т5, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Спірний автомобіль 2015 року, тобто під час шлюбу сторін було відчужено (перереєстровано право власності), як зазначає позивач, без її відома та згоди на доньку відповідача від попереднього шлюбу.
Відтак, за її аргументами, половина вартості вказаного спільного майна має бути стягнута з відповідача на її користь в сумі 127990 грн (згідно з висновком експерта Вінницького відділення КНДІСЕ від 01.09.2022 № 5156/22-21).
У ході судового розгляду було проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, а також автотоварознавчу експертизу.
Згідно наданого висновку запропоновано два варіанти поділу в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки.
Позивач бажає, щоб поділ житлового будинку, господарських будівель та споруд був проведений за 1 варіантом висновку експерта № 1-08/2023 від 09.08.2023, так як даний варіант буде самим прийнятним для позивача, як особи з інвалідністю 2 групи.
Надаючи оцінку правовідносинам сторін, що виникли на підставі зазначених фактичних обставин, апеляційний суд враховує таке.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову ВП ВС від 11.10.2023 у справі №756/8056/19).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №648/3137/15-ц).
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 12.06.2023 у справі №712/8602/19).
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема, щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
У даній справі встановлено, що спільним майном подружжя, яке заявлено до поділу, являються відповідні домоволодіння та земельна ділянка, а також автомобіль, як такі, що набуті сторонами під час шлюбу, що учасниками судового розгляду не заперечується.
Надаючи оцінку аргументам скаржника про те, що судом першої інстанції має бути застосовано інший порядок поділу спірного нерухомого майна, апеляційний суд враховує, що саме позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, відтак стверджувати про перевагу прав позивача перед відповідачем чи навпаки щодо обрання варіанта поділу домоволодіння в натурі з урахуванням поганого стану здоров`я скаржника апеляційний суд підстав не має.
Слід врахувати, що скаржником не надано об`єктивних доказів того, що його стан здоров`я є таким, що обумовлює необхідність виділення саме відповідачу частки домоволодіння за висновком експерта згідно варіанту поділу №1 як власнику № 1.
При цьому суд першої інстанції належним чином врахував пояснення сторін про те, що відповідач є будівельником та не є інвалідом на час розгляду даної справи, отже має більше можливостей здійснити необхідне перепланування у спірному домоволодінні з тим, щоб забезпечити можливість його поділу в натурі між обома співвласниками з переплануванням у відокремлені квартири.
Одночасно апеляційний суд враховує, що відчуження спірного автомобіля «Volkswagen Transporter», 2008 року випуску, сторони здійснили ще під час шлюбу у 2015 році задовго до його розірвання у червні 2021 року.
Сторони визнають, що до розірвання шлюбу вони періодично користувалися зазначеним автомобілем, отже були обізнані про зміну його титульного власника, так як для керування транспортним засобом необхідний технічний паспорт на автомобіль, де обов`язково вказується про власника.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Відтак позивачем не доведено, що відчужуючи спірний автомобіль відповідач діяв без її відома та згоди, оскільки згода співвласників на розпорядження спільним майном презюмується та, маючи тривалий час відомості про зміну власника майна, позивач дії по визнанню відповідного правочину недійсним з підстав порушення її прав, як співвласника, не вчиняла.
У цій частині аргументи апеляційної скарги відповідача заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14.03.2025 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом права спільної сумісної власності сторін та стягнення з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини вказаного майна в сумі 127 990 гривень, ухваливши постанову про відхилення зазначених позовних вимог, та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Отже подана відповідачем апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з частковим відхиленням позовних вимог, які задоволено на 69 відсотків, має бути змінено розподіл судових витрат сторін та зазначено про стягнення з відповідача на користь позивача за розгляд справи судом першої інстанції пропорційно до задоволеної частки позовних вимог 12420 грн витрат на правничу допомогу, витрати за проведення судово-будівельної та земельно-технічної експертизи в розмірі 12 369,32 грн, витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 911,75 грн.
Також за розгляд справи судом першої інстанції з відповідача до державного бюджету слід стягнути 3763,74 грн судового збору.
За апеляційний перегляд справи у зв`язку з наявністю пільг у позивача по сплаті судового збору, як в особи з інвалідністю ІІ групи, за приписами п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» відповідачу з бюджету слід компенсувати пропорційно до відхиленої частки позову 2536,66 грн судового збору.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14.03.2025 у даній цивільній справі - скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктом права спільної сумісної власності сторін та стягнення з відповідача на користь позивача вартості 1/2 частини вказаного майна в сумі 127 990 гривень.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля марки «Volkswagen Transporter» об`єктом права спільної сумісної власності сторін та стягнення компенсації вартості частки у вказаному майні – відхилити.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14.03.2025 у даній цивільній справі - змінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  12420 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, витрати за проведення судово-будівельної та земельно-технічної експертизи в розмірі 12 369,32 грн, витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 911,75 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету за розгляд справи судом першої інстанції 3763,74 грн судового збору.
У решті рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14.03.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 з державного бюджету 2536,66 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено16.07.2025.

Суддя-доповідач                 

Судді