Справа № 299/827/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

05.06.2025                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Степанова Богдана Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень).
       Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп).
Відповідно до постанови суду, - Громадянин України ОСОБА_1 22.01.2025 о 20-15 год. на напрямку 111 прикордонного знаку на території Вилоцької ОТГ Берегівського району Закарпатської області на відстані 400 м від лінії державного кордону України у прикордонній смузі був виявлений прикордонним нарядом у складі групи осіб під час спроби незаконного перетину державного кордону України до Угорщини поза пунктом пропуску.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Степанов Б.С. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Вважає, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою, так як не враховані доводи представника, зокрема: вказаний протокол не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Зазначає, що ОСОБА_1 був затриманий в середині приватного будинку, який орендував, однак працівник ДПСУ вказав у протоколі, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з Україною, поза встановленими пунктами пропуску у складі групи, проте вказані відомості нічим не підтверджуються. Щодо затримання ОСОБА_1 та складання щодо нього протоколу за ст.204-1 КУпАП, сторона захисту вважає, що це є незаконні дії працівників ДПСУ, так як ніякого умислу та спробу незаконного перетину державного кордону України не мав, оскільки він перебував в орендованому будинку та відпочивав, а не поза межами пунктів пропуску. 
До початку судового засідання від адвоката Степанова Б.С. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності  ОСОБА_1 , оскільки останній 26.01.2025 був мобілізований і на даний час проходить службу в ЗСУ. Апеляційну скаргу підтримує повністю та просить її задовольнити.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Степанова Б.С. відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
У відповідності зі ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає у випадку перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно із даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №241893 від 23.01.2025 вбачається, що 22.01.2025 о 20 год. 15 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 111 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 400 м від лінії державного кордону України в межах прикордонної смуги був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України у складі групи осіб.
Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги cт.ст. 9, 12 Закону України "Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 cт. 204-1 КУпАП, вчинене групою осіб.
Зі змісту протоколу вбачається, що у ньому зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості і будь-яких фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам цієї норми права не встановлено.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що  ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 22.01.2025 в районі 111 прикордонного знаку, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в доведення винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються: даними вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №241893 від 23.01.2025; даними, які містяться в протоколі про адміністративне затримання від 22.01.2025 та особистого огляду від 22.01.2025, а також даними Рапорту старшого розвідника водія оперативно-розшукової групи (з місцем дислокації населений пункт Вилок) підрозділу оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації населений пункт  АДРЕСА_1 )  ІНФОРМАЦІЯ_1  від 22.01.2025 штаб-сержанта  ОСОБА_6  про факт затримання на напрямку 111 прикордонного знаку на відстані близько 400 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району громадянина України ОСОБА_1 , спільно з іншими громадянами України при спробі незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб; схемою виявлення та затримання гр.України ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а тому посилання сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1  не погоджується з вказаними звинуваченнями, які викладені в постанові суду першої інстанції, апеляційний суд визнає безпідставними і до уваги не приймає.
Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 останнім не надано.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що старший розвідник водій оперативно-розшукової групи (з місцем дислокації населений пункт АДРЕСА_2 ) підрозділу оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації населений пункт АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.01.2025 штаб-сержант ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1  протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 . 

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вказаний штаб-сержант ОСОБА_6 , діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 під час його затримання був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та його захисник оскаржували незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які дають суду підстави вважати, що громадянин ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: с.Чорнобаївка, Херсонської області та мешканець м. Києва, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку №111 (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба перетину державного кордону.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 був затриманий в середині приватного будинку, який орендував, однак працівник ДПСУ вказав у протоколі, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з Україною, поза встановленими пунктами пропуску у складі групи, проте вказані відомості нічим не підтверджуються, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Заперечення сторони захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.
Отже вчинене ОСОБА_1  адміністративне правопорушення - як спроба перетину державного кордону України у складі групи осіб будь-яким способом, повністю охоплюється диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.
Отже, доводи апеляційної скарги, у тому числі про те, що матеріалами справи не доведено наявність у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону України, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, і є мінімальним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1  у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга адвокатом Степановим Б.С. в інтересах ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу адвоката Степанова Богдана Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
       Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага