справа № 172/1638/23                                        головуючий у суді І інстанції Битяк І.Г.
провадження № 22-ц/824/8432/2025                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
11 червня 2025 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Надточий К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Битяк І.Г. в місті Києві, дата складення повного тексту рішення 05 лютого 2025 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2023 року АТ КБ «Приватбанк»звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором  від 27 червня 2014 у загальній сумі 180 504,58 грн., з яких 147 997,43 грн. - заборгованість за кредитом, 32 507,15 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до банку з Заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 24 червня 2014 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було надано у користування кредитну картку та банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який згодом був збільшений. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу у користування кредитну картку та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту шляхом внесення коштів на кредитний рахунок.
Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк»  просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк»посилається на аналогічні обставини викладені ним у позовній заяві.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 27 червня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н.
В цій анкеті-заяві, підписаної відповідачем та представниками банку, зазначено, що вказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір банківського обслуговування.
24 квітня 2017 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку «Універсальна Gold» НОМЕР_1 з терміном дії 05/20.
Згідно з паспортом споживчого кредиту від 09 червня 2020 року, з яким ознайомився відповідач, банк повідомив про такі умови кредитування: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, суму бажаного ліміту для картки «Універсальна Gold» в розмірі до 75 000 грн., строк договору 240 місяців, строк кредитування до 240 місяців, мета кредиту - споживчі потреби, пільговий період до 55 днів, процентна ставка в пільговий період - 0,00001%, процентна ставка (фіксована) 42% річних за межами пільгового періоду, порядок повернення кредиту - договірне списання, в тому числі за рахунок ліміту.
09 червня 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, якими визначено такі основні умови кредитування: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, розмір кредитного ліміту для картки «Універсальна Gold» не перевищує 75 000,00 грн., строк кредитування - 12 місяців, мета кредиту - споживчі цілі, спосіб і строк надання - безготівковий, процентна ставка для картки «Універсальна Gold» - 42% річних, ставка фіксована, повернення кредиту - договірне списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим кредитом.
09 червня 2020 року ОСОБА_1 отримав кредитну картку «Універсальна Gold» НОМЕР_2 з терміном дії 01/24.
19 вересня 2017 року відповідачу був встановлений кредитний ліміт в розмірі 5 000,00 грн., який неодноразово змінювався, а 18 жовтня 2022 року був зменшений до 0 грн.
За розрахунком банку станом на 20 червня 2023 року відповідач має заборгованість у загальній сумі 180 504,58 грн., з яких 147 997,43 грн. - заборгованість за кредитом, 32 507,15 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позові суд першої інстанції виходив з того, що банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 25 квітня 2017 року по 20 червня 2023 року, а також виходячи з розміру відсоткової ставки 84% річних (стовпчик 19 розрахунку), розмір яких сторонами кредитного договору не встановлювався. Таким чином, безпідставно нараховані банком відсотки поза межами періоду 09 червня 2020 року до 20 червня 2023 року мали бути зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, проте з наданого банком розрахунку неможливо встановити, яка конкретно сума відсотків була нарахована та сплачена відповідачем на користь банку в період з 25 квітня 2017 року до 08 червня 2020 року, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, розмір яких станом на 20 червня 2023 року становить 180 504,58 грн., з яких 147 997,43 грн. - заборгованість за кредитом, 32 507,15 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що має наслідком відмову у їх задоволенні.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27 червня 2014 року (а.с.22).
Як вбачається з виписки по рахунку, 17 червня 2022 року відповідач повернув кредитні кошти в повному обсязі.
3 24 червня 2022 року відповідач знову почав здійснювати платежі за рахунок кредитних коштів, після кожного переказу сума у колонці «Залишок після операції» збільшувалась.
До 31 серпня 2022 року відповідач не вніс мінімальний обов`язковий платіж, який передбачено умовами договору, у зв`язку з чим з 01 вересня 2022 року за кредитним договором виникла прострочена заборгованість.
Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 147 997,43 грн. (з урахуванням погашення) за платежами, які здійснені відповідачем за рахунок кредитних коштів у період з 24 червня 2022 року по 29 липня 2022 року.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Банк до позовної заяви додав розгорнутий розрахунок заборгованості за договором (а.с.5-11), а також виписку за договором № б/н за період 25 квітня 2017 року по 01 березня 2023 року (а.с.71-81), з якого вбачається, що ОСОБА_1  після підписання анкети-заяви отримав кредитну картку та користувався грошима, отримував кошти через банкомат, розплачувалася за товар в магазині, частково погашав заборгованість за кредитом, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 19 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.
Зі змісту наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку,  вбачається здійснення операцій, у тому числі з ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку відповідача - баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведення операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунком заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. 
Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, свого розрахунку не надано.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків, відповідно до укладеного правочину.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом.
Проте, суд першої на зазначене уваги не звернув, не дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку.
Відповідачем у справі не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 147 997,43 грн. та доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів.
Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.
Звертаючись до суду з позовом, банк подав до суду анкету - заяву від 27 червня 2014 року в якій не зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом(а.с. 22).
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Проте, 09 червня 2020 року ОСОБА_1 було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в Приват Банку, в якій були зазначені істотні умови кредитного договору, а саме: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 50 000 грн. для карт «Універсальна» та 75 000 грн. для карт «Універсальна Gold», строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, мета отримання кредиту - споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; можливі види (форми) забезпечення кредиту - без забезпечення, процентна ставка - 43,2 % для карт «Універсальна» та 42,0 % для карт «Універсальна Gold» (п.1.3 Заяви), тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом тощо (а.с.14-21).
Повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у т. ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; - шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., - у разі прострочення з 31-го дня -10% від заборгованості; - у разі прострочення з 181-го дня - 100% від заборгованості.
В разі неповернення Клієнтом кредиту в строк, зазначений в п. 2.1.1.2.4. цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, та/або   в разі, якщо Клієнт не виконав вимогу Банку щодо усунення порушення, в порядку, передбаченому п. 2.1.1.6.1. цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за наступним днем спливу строку, встановленою вимгою Банку, та/або - в разі несвоєчасної сплати Клієнтом мінімального обов`язкового платежу в строк, зазначений п. 2.1.1.3.1 цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку платежу, та/або - в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5 Договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, та/або - в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.6.5 Договору, починаючи з 32-го дня з дня направлення повідомлення Банком Клієнту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для карт «Універсальна», 84,0% для карт «Універсальна Gold». 
Пунктом 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі неповернення Клієнтом кредиту в строк, зазначений в п. 2.1.1.2.4 цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, та/або - в разі, якщо Клієнт не виконав вимогу Банку щодо усунення порушення, в порядку, передбаченому п. 2.1.1.6.1 цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, встановленого вимогою банку, та/або - в разі несвоєчасної сплати Клієнтом мінімального обов`язкового платежу в строк, зазначений в п. 2.1.1.3.1 цього Договору, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку платежу, та/або - в разі настання обставин, передбачених п.2.1.1.3.5 Договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі - 86,4 % - для картки «Універсальна» - 84,0 % - для картки «Універсальна Gold»; 74,4 % - для преміальних карток: Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.
Саме відповідач повинний був спростувати, що підпис, який міститься в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 09 червня 2020 року, йому не належить.
Отже, у наданій Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг підписаної відповідачем 09 червня 2020 року, сторонами   були погоджені усі істотні умови договору. Позивачем надано суду належні, допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів з відповідача - є правомірним.
З матеріалів справи також   вбачається, що 27 червня 2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, ідентифікувався у банку, та йому було відкрито картковий рахунок та видано 2 кредитні картки, картка «Універсальна Gold»:НОМЕР_3 - 25 квітня 2017 року, терміном дії 05/20 картка та НОМЕР_4 - 09 червня 2020 року, терміном дії 01/24 картка «Універсальна Gold» (а.с.13).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , останній на зазначену картку НОМЕР_3 видану 25 квітня 2017 року були встановленні наступні ліміти, а саме: 25 квітня 2017 року встановлений кредитний ліміт - 0,00 грн., 19 вересня 2017 року кредитний ліміт збільшено - 5 000,00 грн., 26 квітня 2018 року кредитний ліміт зменшено - 1 730,00 грн., 28 квітня 2018 року кредитний ліміт збільшено - 5 000,00 грн., 09 грудня 2019  року кредитний ліміт збільшено - 5 000,00 грн., 08 березня 2021 року кредитний ліміт збільшено - 8 000,00 грн., 12 березня 2021 року кредитний ліміт збільшено  - 15 000,00 грн., 12 березня 2021 року кредитний ліміт зменшено - 10 000,00 грн., 15 березня 2021 року кредитний ліміт збільшено - 19 000,00 грн., 20 червня 2021 року кредитний ліміт збільшено - 25 000,00 грн., 21 червня 2021 року кредитний ліміт збільшено - 40 000,00 грн., 21 червня 2021 року кредитний ліміт зменшено - 30 000,00 грн., 21 червня 2021 року кредитний ліміт збільшено - 50 000,00 грн., 13 жовтня 2021 року кредитний ліміт збільшено 145 000,00 грн. та 18 жовтня 2021 року кредитний ліміт зменшено на 0,00 грн. (а.с.12).
Отже, відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано картку, яка в подальшому перевипускалася.
Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.
Перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена в поставі Верховного Суду у справі №373/212/16-ц від 27 листопада 2019 року.
Підписавши вказану Заяву 09 червня 2020 року, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦПК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому було погоджено   сторонами всі умови надання банківських послуг з 09 червня 2020 року, у тому числі обов`язок позичальника зі сплати процентів, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, Банк ознайомив ОСОБА_1 з умовами споживчого кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» 09 червня 2020 року, а відтак з цього часу правомірно нараховував проценти за користування кредитом у розмірі, передбаченому в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 09 червня 2020 року, чого не було враховано судом першої інстанції.
Банк просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 32 507,15 грн. за період з 01 вересня 2022 року по 01 березня 2023 року.
У даній справі строк дії кредитного договору б/н від 27 червня 2014 року відповідає строку дії картки відповідача - до 01/24 (а.с.13).
Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що надана позивачем на підтвердження позовних вимог, підписана ОСОБА_1 та містить процентну ставку за користування ним кредитом в розмірі 42,0 % річних, отже сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами саме з дати її підписання, а саме з 09 червня 2020 року.
Отже, визначений позивачем розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у сумі 32 507,15 грн. не суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а тому вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами підлягають задоволенню у повному обсязі.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду  не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви АТ «КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір у розмірі 2 707,57 грн. При подачі апеляційної скарги АТ «КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір у розмірі 3 149,08 грн., оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача у розмірі 5 956,65 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»  задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за кредитним договором  від 27 червня 2014 у загальній сумі 180 504,58  (сто вісімдесят тисяч п`ятсот чотири) гривні 58 копійок, з яких 147 997,43 (сто сорок сім тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 43 копійки - заборгованість за кредитом, 32 507,15 (тридцять дві тисячі п`ятсот сім) гривень 15 копійок - заборгованість за відсотками за користування кредитом та судовий збір у розмірі 5 956,65 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 65 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повне судове рішення складено 12 червня 2025 року.
 
 Головуючий                                                                     Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                   Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.