УХВАЛА

23 липня 2025 року 
м. Київ
справа №260/1213/19
провадження № К/990/28502/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,
перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення грошових коштів в частині оплати праці в надурочний час,
у с т а н о в и в :
03 липня 2025 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд».
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив стягнути 10238,14 грн доплати за службу в нічний час, 3179,13 грн індексації грошового забезпечення та 15663,34 грн оплата праці в надурочний час.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він з 29 листопада 2015 року працює патрульним поліцейським в Управлінні патрульної поліції у Закарпатській області. За період служби з 29 листопада 2015 року по 28 лютого 2019 року він відпрацював 205 нічних змін. Разом з тим, всупереч постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» Департаментом патрульної поліції (структурним підрозділом якого є Управління патрульної поліції у Закарпатській області) не було здійснено виплату доплати за службу в нічний час в розмірі 35% посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час до березня 2018 року. Крім того, вказаний Департамент всупереч статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» не здійснив індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року, а також не виконав вимоги статті 106 Кодексу Законів про працю України і не здійснив оплату праці в надурочний час.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 10238,14 грн доплати за службу в нічний, 3179,13 грн індексація грошового забезпечення та 15663,34 грн оплата праці в надурочний час.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено частково: рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі № 260/1213/19, в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача 15663,34 грн оплати праці в надурочний час - скасовано та в цій частині прийнято постанову про відмову в задоволенні даних позовних вимог.
Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 260/1213/19 в частині позовних вимог про стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача 15663,34 грн скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині судові рішення залишено без змін.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення грошових коштів в частині оплати праці в надурочний час задоволено частково. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 оплату праці в надурочний час за період із 29 листопада 2015 року по 27 травня 2016 року у сумі 2197,48 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Департамент патрульної поліції подав касаційну скаргу.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» не встановлено.
Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у системному зв`язку з положеннями примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
За такого правового регулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
В обґрунтування права на касаційне оскарження автор скарги вказує, що підставою касаційного оскарження судових рішень є підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд звертає увагу, що покликання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що автором касаційної скарги не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі № 260/1213/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення грошових коштів в частині оплати праці в надурочний час.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                      М. І. Смокович

Судді                                                                                          В. Е. Мацедонська

                                                                                          О. Р. Радишевська