ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1586/25 Справа № 243/4888/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 червня 2025 року                                                                м. Кривий Ріг        

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:
секретаря судового засідання                         Шевченко В.В.,
захисника особи, яку притягнуто до 
адміністративної відповідальності                         адвоката Прокопцева С.В.,
апеляційну скаргу адвоката Прокопцева С.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, вчиненого 09 червня 2024 року, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік;
провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом скоєння адміністративного правопорушення 30 січня 2025 року, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2025 року встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 677087 від 09 червня 2024 року зазначено, що «09.06.2024 о 09 год. 20 хв. на а/д Слов`янськ-Піскунівка 2 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 211010 н.з. НОМЕР_2 з наявними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей). Від продуття алкотестеру Драгер 6810 на місці та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, та тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом скоєння адміністративного правопорушення 30 січня 2025 року, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Прокопцев С.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , просить постанову суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 за фактом скоєння адміністративного правопорушення від 09.06.2024 року, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 за обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду.
Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази правомірності підстав законної зупинки транспортного засобу, передбачені вимогами ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», з детальним описом підстав зупинки, визначеної у цій статті. При цьому посилання судом, що ОСОБА_1 був зупинений під час запровадженого режиму воєнного стану, тобто на норми ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» вважає неправильним застосуванням судом норм матеріального права.
Вважає, що у даному випадку відсутні факт встановлення судом обставин, визначених законом, які давали поліцейському право зупиняти транспортний засіб та вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Вважає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є належним та допустимим доказом у справі на підставі ст. 251 КУпАП, оскільки не містить безперервності ведення відеозйомки. Наведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права.
Зазначає, що суд безпідставно відхилив як технічну помилку доводи сторони захисту щодо розбіжності між часом фіксації правопорушення на відеофіксації та часом скоєння правопорушення зазначеного в протоколі.
Звертає увагу, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду, оскільки після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, йому не було запропоновано пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я.
Зазначає, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування автомобілем, оскільки докази цього відсутні в матеріалах справи. Наведене свідчить про порушення порядку огляду, що відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП має наслідком його недійсність.
Зауважує, що показання свідків, допитаних під час судового розгляду, не співпадають з письмовими показаннями цих свідків, що знаходяться в матеріалах справи. На наведене суд уваги не звернув.
Звертає увагу, що судом порушено норми матеріального права, оскільки зазначено про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., хоча санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Наголошує, що матеріали справи розглядались щодо ОСОБА_1 . Проте, у резолютивній частині оскаржуваної постанови зазначено ОСОБА_2 , тобто особу, яка не має жодного відношення до ОСОБА_1 .

Позиції сторін в суді :

Захисник Прокопцев С.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Події за участю ОСОБА_1 , зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №234083 від 30.01.2025 року стороною захисту не оскаржуються, тому не є предметом розгляду в апеляційній інстанції.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від продуття алкотестеру Драгер 6810 на місці та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд першої інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 677087 від 09 червня 2024 року, в якому викладені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
-направленням на медичний огляд громадянина з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов`янськ» від 09.06.2024 року о 09 год. 25 хв. відносно ОСОБА_1 ;
-поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 09.06.2024 р.; 
-диском з відеозаписами від 09.06.2024 р., на яких зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вирішуючи питання про допустимість та належність зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 09.06.2024 року за участю ОСОБА_1 та двох свідків, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
Обгрунтовуючи оскаржену постанову, суд першої інстанції надав належну та повну оцінку всій сукупності наданих суду доказів, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).
Апеляційний суд вважає, що відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Так, відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
З відеозапису, який міститься на дисковому носії, встановлено, що сам ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно керував транспортним засобом ВАЗ 211010 н.з. НОМЕР_2 з ОСОБА_5 до Слов`янська, із самостійною вказівкою на автомобіль (починаючи з 0:00:01). Протягом всього часу спілкування з працівниками поліції не заперечував такий факт.
Окрім цього, ОСОБА_1 на пряме питання працівника поліції щодо вживання алкогольного засобу, відповів, що сьогодні не вживав, проте вживав вчора (починаючи з 0:00:29).
Після чого на законну вимогу працівника поліції щодо проходження огляду у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу, ОСОБА_1 відповів, що відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку з використанням спеціального технічного засобу як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі (починаючи з 0:00:37). 
Після чого у свідків, що перебували на відстані витягнутої руки від поліцейського, працівник поліції запитав, чи чули вони про відмову водія. На запитання працівника поліції свідки ствердно відповіли «так». Тож доводи сторони захисту про перебування свідків на відстані більше, ніж 20 метрів, спростовуються долученим до справи відеозаписом.
При цьому, на відеозаписі, судом не вбачається, що ОСОБА_1 заперечував щодо законності зупинки чи керування ним транспортним засобом, або щодо порушення процедури огляду його на стан сп`яніння, його законних прав та інтересів.
Тобто, на вищезазначеному відеозаписі відсутні будь-які підстави вважати, що ОСОБА_1 хоча б якимось чином не був згоден із інкримінованим йому адміністративним правопорушенням.
Водночас, відеофайли, які містяться в матеріалах вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення, не містять будь-яких підтверджень того, що своїми діями працівники поліції вчиняли психологічний тиск на ОСОБА_1 щодо того, щоб спонукати його до вчинення адміністративного правопорушення, та стороною захисту не було надано відповідного доказу щодо неправомірних дій працівниками поліції.
Тож суд обґрунтовано вважав, що подія, яка зафіксована на відеозапису, повністю узгоджується з доказами та з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, та поясненнями свідка ОСОБА_6 .
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом та причин такої зупинки транспортного засобу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Будь-яких доказів оскарження дій співробітників поліції відносно ОСОБА_1 при складанні адміністративного матеріалу за вчинення ч. 1 ст. 130 КУпАП суду надано не було. В установленому порядку водій ОСОБА_1 або його захисник дії працівників поліції не оскаржували. Під час апеляційного розгляду апелянтом доказів на підтвердження оскарження дій чи рішень працівників поліції за вказаних вище обставин також не надано.
Крім того, доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на встановлення стану алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими, та погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що зі змісту відеозапису чітко вбачається що поліцейським було дотримано встановлених законом вимог, та дії працівників поліції відповідали, встановленим у ст. 266 КУпАП вимогам.
Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі судом встановлено не було, та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволятє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, з урахуванням інших доказів у справі в їх сукупності.
Щодо доводів апелянта про неповноту відеозапису, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, які зафіксовано за допомогою відеокамери поліцейського, та які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. На відеозапису відображено, що ОСОБА_1 відмовився від законної вимоги поліцейського на проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.
Право працівників поліції застосовувати технічні засоби відеозапису під час проведення огляду осіб на стан сп`яніння передбачене ч. 2 ст. 266 КУпАП.
До того ж вказаний відеозапис не є єдиним та вирішальним доказом, що підтверджує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а оцінюється у сукупності разом з іншими доказами, наявними в справі, з оцінкою кожного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупністі - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З урахуванням досліджених доказів у їх сукупності, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про помилкові висновки суду щодо розбіжності між часом фіксації правопорушення на відеофіксації та часом скоєння правопорушення зазначеного в протоколі.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №677087 від 09.06.2024 року, складеного щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, час вчинення інкримінованого правопорушення встановлено як 09-20 год. 09.06.2024 року, що узгоджується з іншими дослідженими доказами у справі, в тому числі з відеозаписом. При цьому, стороною захисту будь-яких доказів, які б спростовували такі обставини, надано суду не було. Тому таку поведінку суд розцінює як спосіб захисту для уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Доводи апелянта щодо розбіжностей в показаннях свідка, допитаного в судовому засіданні, та письмових поясненнях, що знаходяться в матеріалах справи, апеляційний суд вважає несуттєвими, враховуючи значний час між подіями (09.06.2024 року) та судовим розглядом (23.04.2025 року), а також наявний відеозапис, долучений до матеріалів даної справи, на якому зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи.
Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР, не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., що є еквівалентом однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника. 
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Разом з тим, з наявних матеріалів даної справи встановлено, що судом здійснювався розгляд саме щодо ОСОБА_1 , проте суд першої інстанції помилково в своїй резолютивній частині оскарженої постанови зазначив прізвище особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності як ОСОБА_7 . Тому вважаю за необхідне змінити оскаржену постанову та правильно зазначити прізвище особи – ОСОБА_8 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Прокопцева С.В. задовольнити частково.
Змінити постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за фактом скоєння адміністративного правопорушення 09 червня 2024 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закриття провадження в справі за фактом скоєння адміністративного правопорушення 30 січня 2025 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначивши прізвище особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності як « ОСОБА_8 ».
В іншій частині постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        Г.А. Гришин