П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/31115/24	

Перша інстанція суддя Левчук О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, а саме:
- визнання протиправним та скасування рішення № 58511-50033569-2024-1 від 25 липня 2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги переміщеним особам на проживання з дати звернення; 
- зобов`язання призначити ОСОБА_1 допомогу переміщеним особам на проживання з дати звернення. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року частково задоволено позов, а саме:
- визнано протиправним та скасувати рішення № 58511-50033569-2024-1 від 25 липня 2024 року про відмову у призначенні допомоги переміщеним особам;
- зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 липня 2024 року про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції обрано неефективний спосіб поновлення порушених прав позивача, оскільки зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам може мати наслідком повторне порушення прав позивача.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення – зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з м. Хрустальний, Луганської області, що підтверджується дублікатом довідки від 10 квітня 2024 року № 5106-7501737373 (а.с. 44).
При цьому, 09 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (а.с. 52-53).
В свою чергу, 25 липня 2024 року Управлінням соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради прийнято рішення № 58511-50033569-2024-1, яким відмовлено в призначенні допомоги переміщеним особам на проживання (а.с. 55).
Так, листом від 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з п. 5 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, допомога призначається на другий шестимісячний період на підставі подання заяви отримувачам допомоги, які перемістилися (повторно перемістилися) з 01 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. За наданими даними Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 перетнула кордон 26 вересня 2019 року та в`їхала до України 05 квітня 2024 року. Вона не повідомляла управління соціального захисту населення в Київському районі про переміщення та з 26 вересня 2019 року по 10 січня 2020 року безпідставно отримувала допомогу на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, хоча вже не проживала за місцем реєстрації як внутрішньо переміщеної особи. На прийомі запропоновано надати докази про місце перебування з 26 вересня 2019 року по 05 квітня 2024 року, але їх не надано. Отже, права на допомогу внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 не набуває, оскільки відсутнє переміщення (повторне) з 01 січня 2022 року з територій, включених до переліку територій, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначена дата завершення/припинення бойових дій або тимчасової окупації (а.с. 58-59). 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про часткове задоволення позову, так як суб`єктом владних повноважень прийнято протиправне рішення про відмову у призначенні допомоги переміщеним особам на проживання.
При цьому, судом першої інстанції зобов`язано суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 липня 2024 року про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з чим частково не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Згідно ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
При цьому, Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 року № 709 (далі Порядок № 332).
Згідно п. 1 Порядку № 332, цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).
Допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.
Згідно п. 5 Порядку № 332, допомога призначається внутрішньо переміщеним особам:
які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 р. з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації;
у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання) та інформація про яке внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна) (за технічної можливості), або щодо якого подано документальне підтвердження органом місцевого самоврядування, а в разі його відсутності - обласною державною (військовою) адміністрацією факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації.
Допомога також призначається дитині, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
У разі віднесення територій до таких, на яких ведуться бойові дії, до територій можливих бойових дій або до тимчасово окупованих Російською Федерацією, виплата призначеної допомоги автоматично відновлюється в наступному місяці за повний місяць, у якому відповідну інформацію внесено до переліку територій.
У разі зазначення дати завершення бойових дій (можливих бойових дій) або тимчасової окупації для території, з якої здійснилося внутрішнє переміщення, виплата допомоги припиняється через два місяці з місяця, що настає за місяцем, у якому таку дату було визначено.
У разі повернення особи до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем повернення до покинутого місця проживання, крім виплати допомоги особам відповідно до абзацу третього цього пункту.
Допомога призначається на один шестимісячний період особі, яка отримувала допомогу до 1 вересня 2023 р. та втратила право/відмовилася від неї, - у разі її переміщення з території, на якій оголошена обов`язкова евакуація після 1 серпня 2023 р., та за умови відповідності особи критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку.
Допомога особам, зазначеним в абзаці восьмому цього пункту, призначається за наявності їх в переліку осіб, яких обов`язково/примусово евакуюють, що затверджується обласною державною (військовою) адміністрацією, з якої здійснюється обов`язкова евакуація, відповідно до пунктів 2-4 цього Порядку на підставі заяви, поданої особисто.
Обласна державна (військова) адміністрація, яка проводить обов`язкову/примусову евакуацію, щотижня формує та надсилає Мінсоцполітики засобами електронного зв`язку перелік осіб, які евакуюються, за формою, встановленою Мінсоцполітики.
Якщо особа, зазначена в абзаці восьмому цього пункту, самостійно евакуювалася та/або за допомогою благодійних, громадських організацій, про це вона повідомляє обласній державній (військовій) адміністрації з використанням засобів телефонного/поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису). Обласна державна (військова) адміністрація приймає рішення щодо включення особи, яка евакуювалася самостійно, до списку осіб, які евакуюються, за формою, встановленою Мінсоцполітики.
не виплачувалася допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418) до дня звернення.
Переміщення вважається повторним, якщо внутрішньо переміщена особа повторно залишила або покинула своє місце проживання та перемістилася з територій, на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, затвердженого Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, а також якщо внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, знищено або пошкоджено (до ступеня непридатного для проживання) її житлове приміщення.
Допомога призначається особі, яка звертається за нею не вперше, на один шестимісячний період, але не більш як один раз, відповідно до пунктів 2-4 цього Порядку та за умови відповідності особи критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1 і 8 цього Порядку, на підставі особисто поданої заяви, яка отримувала допомогу та відмовилася від неї та/або яку було знято з обліку як внутрішньо переміщена особа, у разі повернення особи до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення:
у якої після припинення виплати допомоги житлове приміщення було знищено або пошкоджено (до ступеня непридатного для проживання) та інформацію про яке внесено до Реєстру пошкодженого та знищеного майна (за технічної можливості), або щодо якого органом місцевого самоврядування, або обласною державною (військовою) адміністрацією подано документальне підтвердження факту пошкодження/знищення житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації;
яка повторно перемістилася з територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, перелік яких затверджено Мінреінтеграції, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації) та які включені до переліку територій після 1 грудня 2023 року.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення № 58511-50033569-2024-1 від 25 липня 2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
В свою чергу, судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано оскаржуване рішення, оскільки суб`єкт владних повноважень не мав правових підстав для прийняття рішення про відмову у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
При цьому, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції у якості способу поновлення порушених прав позивача обрано зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяву позивача про призначення спірної допомоги.
Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В даному випадку, суб`єктом владних повноважень не оскаржено рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Так, вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції обрано неефективний спосіб поновлення порушених прав позивача, оскільки зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача не призведе до належного захисту його прав.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права особи, яка звернулась за захистом своїх прав до адміністративного суду має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а також необхідність у повторному зверненні до суду.
В даному випадку, як зазначено вище, судом першої інстанції не встановлено будь-яких додаткових обставин, які б унеможливлювали призначення позивачу спірної допомоги.
Тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяву позивача може призвести до прийняття нового протиправного рішення про відмову в призначенні спірної виплати, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання суб`єкта владних повноважень призначити спірну виплату з місяця звернення за її призначенням.
Між тим, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, в частині обраного судом першої інстанції способу поновлення порушених прав позивача.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Змінити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року, шляхом викладення абзацу 3 (третього) резолютивної частини у новій редакції:
«Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити ОСОБА_1 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 липня 2024 року».
В решті, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

              Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
              Судді	  	А.В. Крусян    О.А. Шевчук