ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2025 р.           Справа№ 910/10012/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Ткаченка Б.О. 
 
за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання
від позивача: Супрунова О.А. (в залі суду);
від відповідача: Пирогівський В.В.
за апеляційною скаргою  Державного підприємства «Завод 410 ЦА»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025, повний текст ухвали складено 25.03.2025
постановлену за результатом розгляду заяви     Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про відстрочення виконання рішення суду
у справі № 910/10012/21 (суддя Стасюк С.В.)
за позовом   Державного підприємства «Антонов»
до  Державного підприємства «Завод 410 ЦА»
про  стягнення 1 098 563,43 грн
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 позов Державного підприємства «Антонов» до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення 1 098 563,43 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь Державного підприємства «Антонов» 814  700,40 грн основного боргу, 148  275,47 грн пені, 45  065,21 грн 3% річних, 90  522,35 грн інфляційних втрат та 16  478,45 грн судового збору.
29.12.2021 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі № 910/10012/21 видано наказ.
13.01.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про відстрочення виконання рішення суду на один рік.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21 у задоволенні заяви Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про відстрочення виконання рішення у справі № 910/10012/21 відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21, Державне підприємство «Завод 410 ЦА» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийнято до розгляду апеляційну скаргу та відкрити провадження у справі; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21; ухвалити нове рішення яким задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення ДП «Завод 410 ЦА».
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не враховано той факт що, у відповідності до абзацу 23 пункту 102 Розділу XIII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, положення, передбачені абзацом 22 вказаного пункту, не поширюються на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення. Дані стягнення є першочерговими, і не підпадають під дію Порядку щодо визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 101 від 4 лютого 2023 року.
Скаржник зазначає про те, що ДП «Завод 410 ЦА» не погоджується з ухвалою суду про відмову у відстрочці/розстрочці виконання рішення, оскільки надані Підприємством докази та доводи були необґрунтовано визнані такими, що не ускладнюють виконання рішення, у зв`язку із чим, вважає таку ухвалу незаконною та такою, що порушує права ДП «Завод 410 ЦА», оскільки суд не врахував об`єктивні обставини справи та належні докази.
На думку скаржника, відмова суду першої інстанції у задоволені заяви про відстрочення рішення фактично створює ситуацію, яка ставить під загрозу інтереси обох сторін. Обмеження ресурсів ДП «Завод 410 ЦА» унеможливлює відновлення господарської діяльності, що є критично важливим для виконання фінансових зобов`язань перед контрагентами. Приймаючи до уваги військовий стан в Україні, кризові явища у вітчизняній економіці, зважаючи на специфіку діяльності Відповідача, а також те, що відповідачем є державне підприємство та з метою виконання судового рішення вважаємо що обставини зазначені в Заяві про відстрочення виконання рішення суду від 10.01.2025 у справі № 910/10012/21 є винятковим випадком та підставою для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що той факт, що позивач є підприємством оборонно-промислового комплексу, а також включення його у Перелік підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, жодним чином не впливає на обґрунтованість та законність оскаржуваної ухвали, оскільки сторони у справі мають однаковий юридичний статус та знаходяться у рівнозначному становищі. Посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан за змістом статті 331 ГПК України не може вважатися тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для розстрочення виконання рішення, оскільки статтею 129 п. 9 Конституції України та частиною другою статті 218 Господарського кодексу України передбачено обов`язковість судових рішень, яка не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів. Позивач звертає увагу, що за понад 3 роки з дня ухвалення рішення судом боржник не спромігся принаймні частково погасити наявну заборгованість. згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у цій справі з Державного підприємства «ЗАВОД 410 ЦА» на користь Державного підприємства «АНТОНОВ» стягнуто 1 098 563,43 грн, що складає приблизно 1,5% від загальної суми дебіторської заборгованості відповідача. При цьому вказана заборгованість виникла ще у 2019 році, тобто задовго до тих обставин, на які скаржник посилається у заяві про відстрочення виконання рішення суду та у апеляційній скарзі. Разом з цим, зі змісту апеляційної скарги не вбачається, які обставини, що мають відбутися протягом року, на який відповідач просить відстрочити виконання рішення суду, сприятимуть виконанню рішення суду після спливу цього строку.
Позивач вказує на те, що визначений п. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України строк для відстрочення виконання судового рішення є присічним та чинним законодавством не передбачена можливість його поновлення чи продовження.
Явка учасників справи та позиції учасників справи
Представник відповідача у судовому засіданні 13.05.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21; ухвалити нове рішення яким задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення ДП «Завод 410 ЦА» від 06.12.2021.
Представник позивача у судовому засіданні 13.05.2025 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/10012/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі №   910/10012/21. Призначено справу № 910/10012/21   до розгляду у судовому засіданні 13.05.2025.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 позов Державного підприємства «Антонов» до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення 1 098 563,43 грн задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь Державного підприємства «Антонов» 814  700,40 грн основного боргу, 148  275,47 грн пені, 45  065,21 грн 3% річних, 90  522,35 грн інфляційних втрат та 16  478,45 грн судового збору.
29.12.2021 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі № 910/10012/21 видано наказ.
13.01.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про відстрочення виконання рішення суду на один рік.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21 у задоволенні заяви Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про відстрочення виконання рішення у справі № 910/10012/21 відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відстрочення виконання судового рішення від 10.01.2025 у справі № 910/10012/21, з огляду на наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За приписами ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).
Аналізуючи норми ст. 331 ГПК України, апеляційний господарський суд зазначає, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.
Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця стаття не вимагає.
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати:
1) матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан;
2) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
3) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
4) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо;
5) наявність інфляційних процесів у економіці держави;
6) інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.
Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
При цьому положення чинного господарського процесуального законодавства України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання.
В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка в виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує сутність права, яке захищається п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, п. 74).
Відстрочення виконання судового рішення має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання судового рішення на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти баланс інтересів обох сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16.
В зв`язку з тим, що відстрочка виконання судового рішення продовжує період відновлення порушеного права стягувача, суди, в цілях вирішення питання про можливість надання відстрочки, а також визначення терміну відстрочення виконання судового рішення, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все в Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі та період надання відстрочки виконання судового рішення.
За правовою позицією Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а в системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню в правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдане за конкретних обставин справи.
Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю в зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми стягнення тощо.
Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення в виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чіжов проти України (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в статті 6 Конвенції.
Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти в виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, п. 40; рішення в справі Бурдов проти Росії, заява №  59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року в справі Ясюнієне проти Литви, заява № 41510/98).
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що передбачені статтею 331 ГПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість надання відстрочки, є оціночними, а необхідність використання права на відстрочку, закон відносить на розсуд суду. Вказане право застосовується за визначених у законі умов, з урахуванням усіх обставин справи.
Законодавець пов`язує відстрочення виконання судового рішення в судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють або унеможливлюють вчасне виконання судового рішення боржником.
На державу покладене позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка в виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої в статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява № 60858/00).
Отже, питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі № 905/30/16, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
ДП «Завод 410 ЦА» вказує про скрутне фінансове становище та про неможливість виконання підприємством замовлень та контрактів на ремонт, модернізацію і обслуговування літаків (основна діяльність ДП «Завод 410 ЦА») з незалежних від відповідача причин, пов`язаних, зокрема, із воєнною агресією рф проти України. Здійснення основної діяльності Підприємства, фактично, паралізоване до кінця воєнного стану.
Відповідно до п. 10-2 Закону України «Про виконавче провадження» зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), зокрема, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101, затверджено порядок визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.
Згідно п. 3 вказаного порядку, перелік підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (далі - перелік), визначається Мінстратегпромом.
Відповідно до наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 43 від 14.03.2023, Державне підприємство «Завод 410 ЦА» включено до переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на те, що в силу вищевказаних нормативних актів, підприємство відповідача включено до переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено суду факту необхідності надання йому відстрочення виконання рішення суду на даний час.
Крім того, відповідно до наданої відповідачем Інформаційної довідки, яка розглядається судом в розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Плану рахунків бухгалтерського обліку в державному секторі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2013 № 1203, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.01.2014 за № 161/24938, щодо отриманих збитків підприємством у 2022-2024 роках, згідно з аналізом Звіту про фінансові результати (Форма № 2) за 2023 та 2024 роки, загальний дохід підприємства, який складається з чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (р.2000), Інших операційних доходів (р.2120) та Інших доходів (р.2240) становить:
- 2022 рік - 21 877 тис. грн.;
- 2023 рік - 37 971 тис. грн.;
- 2024 рік - 16 347 тис. грн.
Відповідно до Звіту про рух грошових коштів (Форма № 3) за 2023 та 2024 роки, підприємством було отримано кошти від Реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (р.3000), Надходження авансів від покупів і замовників (р.3015), інших надходжень (р.3005, р.3010, р. 3040, р.3095) в загальній сумі:
- 2022 рік - 111 226 тис. грн.;
- 2023 рік - 43 765 тис. грн.;
- 2024 рік - 16 119 тис. грн.
Найбільшу частину коштів у період з 2022 по 2024 роки, підприємство витратило на оплату товарів (робіт, послуг) та часткову виплату заробітної плати, нарахувань та утримань на неї (заборгованість по заробітній платі, податкам та зборам, станом на 01.01.2025 становить 158 240 тис. грн).
Водночас, заявником, не додано до матеріалів заяви жодних доказів на підтвердження можливості виконання рішення суду у даній справі в майбутньому, у разі задоволення заяви про відстрочення виконання рішення, не надано доказів хоча б часткової сплати заборгованості перед позивачем. Заявник посилається виключно на тяжке фінансове становище, що спричинено введенням режиму воєнного стану на території України. Втім, не надає жодних документальних підтверджень того, що таке фінансове становище поліпшиться найближчим часом, що дасть змогу боржнику виконати рішення суду у даній справі. Розглядувана заява містить лише доводи та припущення заявника, які жодним належним доказом не підтверджуються.
Крім того, суд відзначає, що запровадження на території України режиму воєнного стану стосується не лише заявника, а зазначені обставини також негативно впливають на діяльність інших суб`єктів господарювання, зокрема і на позивача у даній справі, який має право на стягнення заборгованості, що виникла внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань.
Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Як встановлено в ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Тобто, господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.
Така правова позиція Верховного Суду викладена зокрема, в постанові від 29.04.2025 у справі № 917/1131/24.
Так, рішення в даній справі прийнято 06.12.2021, а заявник звернувся із заявою про відстрочення виконання рішення суду 13.01.2025.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що оскільки датою ухвалення рішення є саме 06.12.2021, то період відстрочення його виконання не може перевищувати більше одного року та тривати більше ніж до 06.12.2022.
Відстрочення судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення (див. постанову Верховного Суду від 27.05.2022 у справі № 920/720/18).   
З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №   910/10012/21, а відтак, ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у даній справі постановлено з дотриманням норм процесуального права, і підстави для її скасування відсутні.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що заява Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі № 910/10012/21 не підлягає задоволенню, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі №  910/10012/21, відсутні.
Доводи скаржника про те, що відмова суду першої інстанції у задоволені заяви про відстрочення рішення фактично створює ситуацію, яка ставить під загрозу інтереси обох сторін, а обмеження ресурсів ДП «Завод 410 ЦА» унеможливлює відновлення господарської діяльності, що є критично важливим для виконання фінансових зобов`язань перед контрагентами, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на те, що господарський суд законодавчо обмежений конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, при цьому, рішення в даній справі прийнято 06.12.2021, а заявник звернувся із заявою про відстрочення виконання рішення суду 13.01.2025, водночас, період відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі № 910/10012/21 не може перевищувати більше одного року та тривати більше ніж до 06.12.2022.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21, відсутні.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №  2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №  3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята відповідно до вимог процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі №  910/10012/2 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі № 910/10012/21 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 у справі №  910/10012/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали оскарження у справі № 910/10012/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова підписана 13.06.2025, зокрема, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О. та перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці. 

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                Б.О. Ткаченко