ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7084/25 Справа № 214/1865/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг        
справа № 214/1865/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н. М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 25 квітня 2025 року, 
УСТАНОВИВ:
В лютому 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач  ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету - Заяву № б/н від 29 листопада 2020 року та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг. 
29 листопада 2010 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що зазначені у довідці, прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкритий картковий рахунок та надано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 15 000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну мов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримала кредитну картку, строк дії – 10/14, тип – Картка Універсальна.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача.
Відповідач не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків.
В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки: з дати відкриття рахунку діяла ставка у розмірі 30 % річних; з 01 вересня 2014 ставка збільшена до 34,8 % річних; з 01.04.2015 ставка збільшена до 43,2 % річних.
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 12 лютого 2024 року має заборгованість у загальному розмірі 52 318,10 грн, яка складається з наступного: 12 814,55 грн - заборгованість за тілом кредиту; 39 503,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача разом з витратами на оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 листопада 2010 року у розмірі 52 318,10 грн станом на 12 лютого 2024 року, що складається з: 12 814,55 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 39 503,55 гривень – заборгованість за простроченими відсотками. Стягнуто з з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що строки позовної давності позивачем не пропущено, застосувавши законодавчі положення про їх продовження у зв`язку з карантином та воєнним станом. При цьому суд не встановив фактичний початок перебігу позовної давності, не дослідив правові наслідки вчинених дій сторонами та не врахував судову практику Верховного Суду. Суд першої інстанції безпідставно визначив початком перебігу строку позовної давності дату 06 жовтня 2020 року, не дослідивши належним чином, з якого моменту цей строк фактично почався.
З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитом здійснено 07 лютого 2014 року. З позовом банк звернувся лише у лютому 2024 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, був очевидно пропущений. Крім того, Банк уже подавав аналогічний позов у 2014 році. За даними веб порталу Судова влада України, позов надійшов до суду 24 липня 2014 року, проте ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2014 року позовну заяву було повернуто. З цього моменту і почалося право на судовий захист. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, після вимоги банку про дострокове повернення кредиту строк зобов`язання вважається зміненим, і кредитор мав пред`явити позов у межах трьох років. Звернення ж у 2024 році сталося після спливу строку давності. Судом не досліджено вказані обставини належним чином, натомість зроблено помилковий висновок про «переривання» позовної давності у зв`язку з поповненням карткового рахунку 06 жовтня 2020 року на суму 889 788,63 грн за наслідком списання штрафів за минулі роки за рішенням Банку та з урахуванням внесення змін до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану.
Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що відповідач з 19 листопада 2010 року по 13 лютого 2024 року активно користувалася кредитними коштами. Водночас встановив, що картку відповідачу було видано 29 листопада 2010 року зі строком дії до 10/2014. Позивач не заперечує, що строк дії картки не продовжувався та нову картку відповідачу не видавали. Отже, після жовтня 2014 року фізично користуватися кредитними коштами відповідач не могла, а остання кредитна операція здійснена відповідно до виписки 07 лютого 2014 року у вигляді погашення кредитної заборгованості в сумі 1 700 грн.
При цьому суд не встановив, у який саме період виникла заборгованість у розмірі 12 814,55 грн (тіло кредиту) та 39 503,55 грн (прострочені відсотки), а також не дослідив, за який період нараховувалися ці суми, не перевірив докази на підтвердження сум і прийняв рішення без належного дослідження суті позовних вимог.
Крім того, судом залишено поза увагою той факт, що позивач односторонньо змінив процентну ставку до 34,8% з 01 вересня 2014 року та до 43,2% з 01 квітня 2015 року та не надав доказів, що відповідач погодився з цими змінами.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, тобто, відповідачем не виконано договірні зобов`язання.
Проте, з такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29 листопада 2010 року відповідач ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». (а.с.10)
Також, 29 листопада 2010 року відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанк». (а.с.22-23)
ОСОБА_1 отримувала кредитну картку, яка видана 29 листопада 2020 року, строк дії - 10/14, тип - Карта Універсальна. (а.с.11)
З довідки від 13 лютого 2024 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 видно, що старт карткового рахунку - 29 листопада 2010 року, зміна кредитного ліміту відбулася 29 листопада 2010 року - 3 000 грн, 25 травня 2011 року – 9 800 грн, 21 червня 2011 року - 11 800 грн, 05 серпня 2011 року – 15 000 грн, 12 лютого 2014 року – 14 020 грн, 28 лютого 2014 року – 12 820 грн , 01 листопада 2019 року - 0,00 гривень. (а.с.159)
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 29 листопада 2010 року станом на 30 вересня 2020 року загальна сума заборгованості, ОСОБА_1 з урахуванням сплачених сум, становить 942 106,73 грн. (а. с.127-132)
При дослідженні судом виписки руху коштів за договором б/н за період 29 листопада 2010 року по 13 лютого 2024 року, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами, а також встановлено, що 06 жовтня 2020 року відбулось поповнення карткового рахунку на суму 889 788,63 грн та залишалася сума заборгованості у розмірі 52 318,10 грн. (а. с.134-143).
Також судом встановлено, що з виписки за договором б/н за період 06 жовтня 2020 року по 06 жовтня 2020 року вбачається, що відбулось списання штрафів за минулі роки за рішенням Банку та з карткового рахунку ОСОБА_1 списані 889 788,63 гривень. (а.с.222)
Відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг позивача, Паспорт споживчого кредиту та Тарифи Банку є невід`ємною частиною цього договору, про що є відповідний підпис в анкеті.
За положеннями п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та третьоїстатті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.
Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору.
Згідно заяви на отримання кредиту  ОСОБА_1 видано кредитну картку №  НОМЕР_1 зі строком її дії дл жовтня 2014 року.
Обставин щодо перевипуску кредитної платіжної картки із видачею іншої кредитної картки не встановлені, а тому кінцевий строк кредитування у справі відповідає строку дії картки №  НОМЕР_1 , виданої 29 листопада 2010 року.
Отже, в даному випадку картка діяла до жовтня 2014 року, отже, позовна давність спливла у жовтні 2017 року, тобто до запровадження карантинних та воєнних правових режимів.
З позовом до суду позивач звернувся в лютому 2024 року. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.
За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до 31 серпня 2013 року, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давностіза вимогами банку про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 31 серпня 2013 року інших платежів за кредитом.
Кредитор звернувся до суду з позовом 04.05.2018 року (а.с. 2), тобто поза строком позовної давності, заявленої скаржником, скаржник був позбавлений можливості подати заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки справа розглядалась без його участі, а тому апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.
З урахуванням встановлених обставин та вищенаведених норм матеріального права колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , слід задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року у цій справі слід скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПКУкраїни).
Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Скаржником у цій справі при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 2 908,88 грн (а.с. 92).
Оскільки колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_1 має право на компенсацію судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги розмірі 2 908,88 грн.
Крім того, з метою отримання правничої допомоги щодо ведення справи, відповідачем було укладено договір про надання правничої допомоги № 20240916/25 від 16 вересня 2024 року, за яким правнича допомога надається на підставі гонорару. Гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язані з виконанням Договору та порядок розрахунків визначаються окремими Додатковими договорами до цього Договору. Пунктами 1, 2 Додаткового договору № 2 від 05 травня 2025 року винагорода адвоката визначена у фіксованому розмірі гонорару та складає 8 000 грн за здійснення захисту, представництва та надання правничої допомоги клієнту до винесення рішення суду судом апеляційної інстанції.
Отже, ОСОБА_1 має право на компенсацію витрат на правничу допомогу в суді першої та в суді апеляційної інстанцій в загальному розмірі 16 000 грн. 
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення у справі.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 908 (дві тисячі дев`ятсот вісім) грн 88 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 08 липня 2025 року.

Головуючий:

Судді: