УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2025 року
м. Київ
справа № 695/4824/23
провадження № 51-2720ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Золотоніського районного суду Черкаської області 
від 04 лютого 2025 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 
2025 року у кримінальному провадженні № 12023250370001246щодо 
ОСОБА_5 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Золотоніського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Ухвалено обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою після набрання вироком законної сили та рахувати строк відбуття покарання з моменту затримання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів 
у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 23 жовтня 
2023 року приблизно о 14:00, перебуваючи поблизу будинку, розташованого на вул. Євгенія Півня, 8, у м. Золотоноші Черкаської області, незаконно, всупереч установленому законом порядку обігу наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, умисно з метою особистого збагачення з корисливих мотивів збув шляхом продажу 5 таблеток наркотичного засобу, які згідно висновку судово-хімічної експертизи № СЕ-19/124-23/12419-НЗПРАП від 24 жовтня 2023 року містять в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, загальною масою 0,114 г, за грошові кошти в сумі 1500 гривень особі із зміненими анкетними даними ОСОБА_6 , який надав добровільну згоду на залучення його до проведення оперативної закупки.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 29 квітня 2025 року змінив вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_5 ; виключив із мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів; на підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахував ОСОБА_5 у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення 
з 23 по 25 жовтня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; на підставі ч. 7 ст. 72 КК зарахував ОСОБА_5 у строк відбуття покарання період його перебування під цілодобовим домашнім арештом, починаючи з 26 жовтня 2023 року по 20 квітня 2024 року, виходячи з такого співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі; виключив із резолютивної частини вироку посилання суду 
на обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після набрання вироком законної сили; постановив строк покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання та затримання ОСОБА_5 . В решті вирок суду щодо ОСОБА_5 залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, порушує питання про скасування оскаржених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. 
Стверджує, що ОСОБА_5 призначено надто суворе покарання без урахування усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а також того, що він визнав себе винним у вчиненому повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, зробив для себе конкретні висновки і заявив, що 
в майбутньому подібного не допустить, має на утриманні хвору матір та малолітню доньку, є єдиним годувальником у сім`ї, на обліку у нарколога не перебуває, працює, позитивно характеризується. Зазначає про безпідставне визнання судом першої інстанції обставиною, що обтяжує ОСОБА_5 покарання, рецидив злочину. Стверджує, що матеріали, які характеризують особу ОСОБА_5 , не були ретельно та об`єктивно досліджені у повному обсязі. Вважає, що суд, досліджуючи матеріали провадження, допустив порушення права на захист ОСОБА_5 .
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення 
у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК, і правильність кваліфікації його дій 
у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Доводи захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання колегія суддів вважає необґрунтованими.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і 
не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                       в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                 а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, 
яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_5 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер та ступінь його суспільної небезпечності, оскільки поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної 
з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей; ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому; дані про особу винного, який неодружений, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину, перебуває на обліку у нарколога. Також суд зазначив про те, що доводи обвинуваченого про наявність на утриманні хворої матері 
не знайшли підтвердження у судовому засіданні. 
Крім того, суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , щире каяття, а обтяжуючою покарання обставиною - рецидив злочинів. 
Врахувавши всі обставини справи у їх сукупності суд, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статі, за якою кваліфіковано його дії, 
а саме на строк 4 роки.
Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 
за апеляційною скаргою прокурора, а також спільною апеляційною скаргою захисника та ОСОБА_5 , доводи якої стосувались суворості призначеного покарання, дійшов висновку про необхідність зміни вказаного судового рішення, в тому числі шляхом виключення із мотивувальної частини вироку посилання на обставину, 
що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
Водночас, як зазначив суд апеляційної інстанції, виключення із судового рішення щодо ОСОБА_5 обставини, що обтяжує покарання, навіть з урахуванням визнання обвинуваченим вини, його щирого каяття, не впливає на остаточну міру покарання, оскільки, на переконання колегії суддів, місцевий суд відповідно до вимог 
статей 50, 65 КК правильно з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого визначив останньому вид і мінімальний розмір покарання 
з його реальним відбуванням, яке є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 й попередження вчинення нових злочинів.
Вказав суд і на те, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також інші дані про особу ОСОБА_5 , перелічені ним в апеляційній скарзі, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, перебування на його утриманні хворої матері та малолітньої доньки, те, що він є єдиним годувальником у сім`ї, були предметом розгляду у місцевому суді і стали підставами для призначення йому покарання в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 307 КК.
Поряд із цим апеляційний суд вказав на суспільну небезпеку вчиненого 
ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме те, що поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає 
на життя, здоров`я та благополуччя людей.
Як підсумував суд, підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, а також для застосування до нього положень ст. 75 КК відсутні.
З наведеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
Посилання захисника у касаційній скарзі на порушення права на захист 
ОСОБА_5 є необґрунтованим, оскільки захисником не наведено, як убачається зі змісту його касаційних скарг від 07 липня та 07 серпня 2025 року, конкретних доводів на обґрунтування вказаної позиції із посиланням на норми процесуального закону у їх взаємозв`язку. Із наведених захисником доводів неможливо зрозуміти, у чому саме він вбачає порушення судом права на захист ОСОБА_5 .
Отже, Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. 
В касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_5 покарання.
Доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, 
які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, касаційна скарга не містить.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Золотоніського районного суду Черкаської області 
від 04 лютого 2025 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 квітня 
2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3