справа № 754/16572/21                                       головуючий у суді І інстанції Гринчак О.І.
провадження № 22-ц/824/10488/2025                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
23 липня 2025 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Надточий К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року про роз`яснення судового рішення від 24 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гринчак О.І. в місті Києві, дата складення повного тексту судового рішення 17 березня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про поділ майна подружжя, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року позов  ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнано за  ОСОБА_2  право власності на 63,82 % ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 ; визнано за  ОСОБА_1  право власності на 36,18 % ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року залишено без змін.
04 березня 2025 року від  ОСОБА_2  надійшла заява про роз`яснення рішення суду від 24 вересня 2024 року, в якій заявник, в порядку ст. 271 ЦПК України, просив суд постановити ухвалу, якою визнати за  ОСОБА_2  право власності на 63,82 %, що відповідає дробу 6382/10000, ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати за  ОСОБА_1  право власності на 36,18 %, що відповідає дробу 3618/10000, ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви,  ОСОБА_2 вказав, що рішення суду набрало законної сили 21 січня 2025 року. Однак, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутній механізм внесення даних про розмір часток власності у вигляду відсотків, а інформація може бути внесена лише у вигляді дробів.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року заяву ОСОБА_2  про роз`яснення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі № 754/16572/21 задоволено. Роз`яснено рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі № 754/16572/21, зазначивши, що:частка у розмірі 63,82 % квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі № 754/16572/21 визнано за  ОСОБА_2 , є еквівалентною (рівнозначною) і відповідає частці у розмірі 6382/10000 цієї квартири; частка у розмірі 36,18 % квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі № 754/16572/21 визнано за  ОСОБА_1 , є еквівалентною (рівнозначною) і відповідає частці у розмірі 3618/10000 цієї квартири.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені заяви ОСОБА_2 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2024 року у справі №754/16572/21, за ОСОБА_2 визнано право власності на 63,82% ідеальної частки квартири, а за ОСОБА_1 на 36,18%. Вказане рішення є однозначним, чітким і не містить будь-якої неясності, яка би ускладнювала його виконання. У зв`язку з цим підстав для його роз`яснення, передбачених ст. 271 ЦПК України, не існувало. Фактично в оскаржуваній ухвалі суд замінив визначення часток у вигляді відсотків на дробові значення (6382/10000 та 3618/10000), що не було предметом судового розгляду, і, таким чином, вийшов за межі своїх повноважень, передбачених статтею 271 ЦПК України. Крім того, вказує, що у матеріалах справи повністю відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду заяви про роз`яснення рішення суду, що відбулося 17 березня 2025 року в Деснянському районному суді м. Києва, у зв`язку з чим вона була позбавлена будь-якої можливості взяти участь у засіданні, надати свої пояснення та висловити заперечення щодо змісту поданої заяви про роз`яснення судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вказує, що ухвалюючи рішення у цій справі, суд у резолютивній частині рішення не визначив частки позивача і відповідача у спільній частковій власності у простих правильних дробах, а визначив їх у відсотках, що ускладнює виконання рішення, у зв`язку з чим вказане рішення потребувало роз`яснення в частині способу визначення розміру частки співвласників. Вказана ухвала абсолютно не змінює рішення суду, адже відсоткове значення часток співвласників є аналогічним значенню у дробових числах. Відтак є незрозумілою позиція апелянта щодо зміни суті рішення суду ухвалою Деснянського районного суду від 17 березня 2025 року.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного. 
Пунктом 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи в судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.
Частина 6 ст. 128 ЦПК України визначає, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Частина 13 ст. 128 ЦПК України визначає, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно - телекомунікаційну систему.
Відповідно до вимог ч. 1-5, ч. 9, ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання, яке було призначено на 17 березня 2025 року  ОСОБА_1 не з`явилася, доказів про належне її повідомлення про дату та час розгляду справи матеріали не містять.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 рокупостановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення по суті вимог заявника.
Ухвалюючи нове судове рішення по суті вимог заяви, апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення від 24 вересня 2024 року не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно частин першої, другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
При цьому, не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії.
Як роз`яснено в пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
При цьому, у заяві про роз`яснення рішення повинно зазначатися, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.
Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 904/2526/18 (провадження №12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого розяснення випливає з обставин неоднозначного розумінння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи розяснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19 (провадження №14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`яснення підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Отже, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 №755/1600/16 (провадження 61-15720ск21).
Із матеріалів справи вбачається, у листопаді 2021 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. У грудні 2021 року  ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому, просив в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на 63,82% ідеальної частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 933 942,00 грн. та виділити йому у власність 63,82 % ідеальної частки спірної квартири, визнати за ОСОБА_1 право власності на 36,18 % ідеальної частки вказаної квартири вартістю 529 458,00 грн. та припинити її право власності на 63,82% цієї квартири.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року визнано за  ОСОБА_2  право власності на 63,82 % ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 ; визнано за  ОСОБА_1  право власності на 36,18 % ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року залишено без змін.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, суд першої інстанції при ухваленні рішення задовольнив позовні вимоги саме так, як того просив ОСОБА_2 . Рішення суду є чітким і зрозумілим, а відтак жодних роз`яснень не потребує.
Свою заяву про роз`яснення рішення ОСОБА_2 мотивує відмовою державного реєстратора зареєструвати за ним право власності на частку,визначену судовим рішенням. Отже, відповідач фактично переслідує мету приведення резолютивної частини рішенні у відповідність до вимог державного реєстратора.
В даному випадку ОСОБА_2 не звернув уваги, що частки квартири, на які суд визнав право власності за позивачем та відповідачем є чітко визначеними, зрозумілими і не допускають можливості неправильного розуміння їх розміру.
У відповідності до вимог ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
З зазначеного вбачається, що незаконна відмова державного реєстратора у реєстрації права власності на частку у квартирі за ОСОБА_2 , яке було за ним визнано судовим рішенням, що набрало законної сили, не є підставою для роз`яснення рішення, а є підставою для відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 18 ЦПК України та до оскарження дій державного реєстратора, який за допомогою загальновідомих математичних перетворень не позбавлений можливості, зареєструвати визначену судом частку, розміром 63,82% у виді звичайного дробу, якщо в нього є така необхідність.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
На підставі викладеного та керуючись статтями 18, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -  
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року  скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_2  про роз`яснення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі № 754/16572/21 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий                                                                      Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                   Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.