ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5601/25 Справа № 205/17166/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Грона Д. С. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування особи на утриманні,
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 
на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
18.12.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування особи на утриманні, в якому заявниця просила суд встановити факт перебування заявниці на утриманні її сина ОСОБА_2 , який зник безвісті 16 квітня 2023 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту перебування особи на утриманні відмовлено.
       
       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
03.04.2024 рокувід  ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення заявленої вимоги. 
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що пенсія заявниці була невелика. Заявниця має декілька хронічних хвороб. Син сплачував комунальні платежі, сплачував ліки. Допомога сина була для неї постійним засобом для її існування

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Заявниця ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали. 
Інші сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.108), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьком якого є ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1 від 09.04.1987 (а.с.7).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонеркою за віком з 08.07.2008, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 Серія НОМЕР_3 (а.с. 7).
Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 від 11.05.2006 (а.с. 8).
12.12.2022 ОСОБА_2 , 1987 року народження був призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період (а.с. 12).
21.01.2023 ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення (а.с. 13). Наказом командира військової частини № 132 від 06.05.2023 солдат ОСОБА_2 визнаний як зниклий безвісті (а.с. 16).
З довідки ОСББ «ГІДРОПАРКОВА 15» вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приживали з липня 2019 по грудень 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 .
З Форми ОК-5 виданій ОСОБА_1 вбачається, що у період спільного проживання з сином, ОСОБА_2 , окрім державної пенсії вона мала дохід за 2020 рік у розмірі 36 670,50 грн (платник заробітної плати ТОВ «АТБ Маркет»), у 2021 році у розмірі 118 523,23 грн (платник ТОВ «АТБ Маркет») (а.с. 22-23).
Згідно довідки про доходи № 8721 0177 6176 2282 вбачається, що у 2024 році розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 склав 41 283,20 грн.
З Відповіді № 1071604 від 28.01.2025 отримані доходи та утримані податки ОСОБА_2 за період спільного проживання з ОСОБА_1 за 2019-2022 роки складали:
2019 рік 
64 780,61 грн (нарахована заробітна плата за рік) – 11 660,51 грн (нараховані податки за рік) = 53 120,10 грн (після оподаткування);
Середня заробітна плата на місяць у 2019 році після вирахування податків = 53 120,10 грн / 12 місяців = 4 426,67 грн;
2020 рік 
23 306,00 грн (нарахована заробітна плата за рік) – 4 195,08 грн (нараховані податки за рік) = 19 110,92 грн (після оподаткування)
Середня заробітна плата на місяць у 2020 році після вирахування податків = 19 110,92 грн / 12 місяців = 1 592,57 грн;
2021 рік 
73 353,37 грн (нарахована заробітна плата за рік) – 13 203,608 грн (нараховані податки за рік) = 60 149,77грн (після оподаткування);
Середня заробітна плата на місяць у 2021 році після вирахування податків = 60 149,77 грн / 12 місяців = 5 012,48 грн;
2022 рік 
57 452,90 грн (нарахована заробітна плата за рік) – 10 341,51 грн (нараховані податки за рік) = 47 111,39 грн (після оподаткування);
Середня заробітна плата на місяць у 2022 році після вирахування податків = 47 111,39 грн / 12 місяців = 3 925,94 грн;
З січня 2023 року по квітень 2023 року доходи ОСОБА_2 зросли, проте в цей період він вже не проживав разом зі своєю матір`ю. До того, ж як вбачається з наданих e судовому засіданні ОСОБА_1 пояснень, у цей час він матеріально їй не допомагав, оскільки накопичував кошти на придбання військового обладнання. 
Також з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 мав на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно діючого законодавства, той з батьків, який проживає окремо від дитини зобов`язаний надавати кошти на його утримання в якості аліментів.
Такі витрати складали:
- у 2019 році не менш ніж 1 013,50 грн на місяць (прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років 2 027,00 грн);
- у 2020 році не менш ніж 1 109,00 грн на місяць (прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років 2 218,00 грн);
- у 2021 році не менш ніж 1 197,50 грн на місяць (прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років 2 395,00 грн);
- у 2022 році не менш ніж 1 309,50 грн на місяць (прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років 2 618,00 грн);
У зв`язку з цим, сума відповідного місячного доходу ОСОБА_2 мала зменшуватись на відповідний розмір аліментів.
Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є у вільному доступі, встановлено, що ОСОБА_2 мав невиконані боргові зобов`язання перед банківськими установами, а саме: 
-08.07.2021 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 205/1350/21, яким з ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 29 248,09 грн за період лютий 2019 року – грудень 2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98603798).
-13.09.2021 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 205/3723/21, яким з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 19 020,18 грн станом на 13 квітня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100840112).
Крім того, з інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, яка також знаходиться у вільному доступі, вбачається, що стосовно ОСОБА_2 станом на час розгляду цієї справи відкрито два виконавчих провадження:
-АСВП 67360852 від 03.11.2021, стягувач ТОВ «Файна Готівочка»;
-АСВП 72692258 від 06.09.2023, стягувач АТ КБ «ПриватБанк».

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність перебування ОСОБА_1 на утриманні її сина ОСОБА_2 . 

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,  пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до положень статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

З обставин, що були встановлені судом першої інстанції щодо доходів заявниці та її сина вбачається, що заявниця до призова її сина до лав Збройних сил України мала дохід більший, ніж її син, тож вона не одержували від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
А після призову до лав Збройних сил України, де син заявниці став отримувати велику заробітну плату, не має жодних доказів, що він пересилав цю заробітну плату на утримання заявниці.

А тому жодних законних підстав для задоволення заяви про встановлення  ОСОБА_1 на утриманні її сина ОСОБА_2 , який зник безвісті 16 квітня 2023 року, не вбачається. 

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

       При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

       Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

        Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 24.06.2025 року.

               
       Судді: