Справа № 344/5209/25 
Провадження № 33/4808/437/25 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бойчук Н.В.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Бойчук Н.В. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

                                                      в с т а н о в и в :

Постановою  судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 19 березня 2025 року о 11 год. 47 хв., в м. Івано-Франківськ по вул. Івасюка, 28А керував транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Бойчук Н.В. просить постанову судді суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .
Зазначає, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, доводи сторони захисту не були належним чином оцінені та враховані або відхилені судом на підставі конкретно визначених мотивів, усім зібраним у справі доказам не було надано належну правову оцінку, не надано обґрунтування прийняття та відхилення кожного доказу. 
Вказує, протокол складений без дотримання вимог закону та звертає увагу на те, що  ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнає.
Зазначає, що зміст відеозаписів спростовує наявність ознак сп`яніння, які зазначені в протоколі, акті огляду та направленні в заклад охорони здоровця - звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, оскільки під час огляду ОСОБА_1 , не зафіксовано як реагували на світло зіниці його очей при тестуванні поліцейським, відсутні дані про  будь-яке тремтіння пальців рук. 
Наголошує, що підставою для направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння стало упереджене ставлення поліцейських, оскільки раніше відносно нього складалися протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак, сама по собі інформація про такі правопорушення не може мати правового значення і не повинна враховуватися в різних ситуаціях поліцейськими, в тому числі стосовно даних, які характеризують особу, впливати на рішення чи підозру про наявність адміністративного правопорушення.
Стверджує, що в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 висловив свою готовність пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Вважає, що фактично лікарі медичного закладу огляд на стан сп`яніння не проводили та наполягали на тому, щоб ОСОБА_1 здав сечу для проведення дослідження за допомогою тестів. Як підтверджує зміст відеозапису ОСОБА_1 , з фізіологічних причин, незважаючи на неодноразові спроби здати на аналіз сечу, не зміг виконати вимоги лікарів медичного закладу та надати біологічний матеріал( сечу) для дослідження, що передчасно та помилково було розцінено працівниками закладу охорони здоров`я як відмова від проходження огляду. 
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не перешкоджав лікарям його оглянути, дослідити зовнішній вигляд, стан шкіри, поведінку, стан свідомості, орієнтування, мовну здатність, вегето-судинні реакції. перевірити дихання, пульс, тиск, рухову сферу. а саме міміку, ходу. опитати про наявність ознак нервово-психічних захворювань, органічного ураження центральної нервової системи, фізичного визначення, про те, коли він в останнє вживав якість речовини, що впливають на увагу та швидкість реакції, виявити іншу прояви та симптоми стану сп`яніння. як це роблять лікарі кожного разу при проведенні огляду на стан сп`яніння. Крім цього, лікарі не пропонували здати ОСОБА_1 на дослідження інше біологічне середовище, а саме слину, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, або здати кров. ОСОБА_1 не відмовлявся та не ухилявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та діяв відповідно до вказівок та інструкції лікарів.Вважає, що ОСОБА_1 не вчинив жодної дії, яку можна було б так розцінити як перешкоду лікарю закладу охорони здоров`я провести його огляд та здійснити збір біологічного матеріалу для проведення лабораторного дослідження. 
Крім того наголошує, що відеозаписами зафіксовано процес прямого відбору біологічного середовища – сечі ОСОБА_1 у вбиральні, що є неетичним та є порушенням права гідності людини. Також порушено право на медичну таємницю, оскільки під час огляду в приміщені кабінету знаходились інші особи – поліцейські.
Зазначає, що ОСОБА_1 не був відсторонений поліцейськими від керування транспортним засобом, навіть шляхом відібрання особистого зобов`язання, що ставить під сумнів факт наявності підстав вважати, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння.
В судовому засіданні апеляційної інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Бойчук Н.В. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Бойчук Н.В. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19 березня 2025 року серії ЕПР1 № 275800 (а.с. 1) 19 березня 2025 року о 11 год. 47 хв., в м. Івано-Франківськ по вул. Івасюка, 28А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. ОСОБА_1 в медичному закладі відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у присутності лікаря, що підтверджується висновком лікаря 106 від 19 березня 2025 року, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону 1 УПП в Івано-Франківській області молодшим лейтенантом поліції Бойківим Р.Т., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП підписаний ним та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Також ОСОБА_1 власноручним підписом у відповідній графі протоколу підтвердив, що йому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та підтвердив отримання тимчасового дозвіл на право керування транспортним засобом та надав пояснення на окремому аркуші.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 надасть їх на окремому аркуші. 
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 19 березня 2025 року (а.с. 7), він здійснив неправильний розворот на машині і його зупинили працівники поліції та виписали штраф, з яким він погодився. Після його як працівники поліції перевірили його дані, він добровільно поїхав в медичний заклад для огляду, здав всі тести, які йому казав лікар. Проте після двох годин працівники поліції повідомили його про те, що везуть його назад для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Від проходження медичного огляду він не відмовився та зробив все, що від нього залежало. З протоколом за ст.130 КУпАП він не погоджується. Зазначає, що порушено його права, оскільки працівники поліції вели себе упереджено.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав аналогічні пояснення та пояснив, що дійсно він  після того, як працівники поліції зупинили його за порушення Правил дорожнього руху та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, він погодився пройти такий огляд у медичному закладі. Зазначає, що під час медичного огляду він виконував всі вказівки лікаря медичного закладу, відповідав на поставлені запитання та пройшов відповідні психологічні тести, однак не зміг здати біологічний матеріал (сечу) з фізіологічних причин, незважаючи на те, що випив багато води. Вказує, що він був розгублений, перебував у стресовій ситуації та не міг здати біологічний матеріал (сечу) в присутності медичної сестри. Вказує, що він пропонував лікарю медичного закладу використати інші методи для проведення дослідження та взяти для лабораторного дослідження кров або слину. Вважає, що огляд на стан сп`яніння не було проведено внаслідок бездіяльності працівників медичного закладу, які не хотіли застосовувати інші заходи для його дослідження. 
Вказує, що він не вживав і не вживає наркотичні засоби, оскільки має на утриманні малолітню дочку та непрацездатну матір, яка є інвалідом та відчуває відповідальність за обов`язок їх утримувати, має роботу, яка пов`язана із необхідністю  керування транспортним засобом. Вважає, що працівники поліції ставились до нього упереджено, оскільки в 2017 році після отримання водійських прав він був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.  
Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 254 КУпАП, у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів. 
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
При цьому, даними відеозаписів підтверджено, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 зі змістом протоколу та висунутим звинуваченням, з правами та обов`язками, які передбачені законом, повідомив про можливість надати пояснення щодо висунутого обвинувачення та ознайомитись з матеріалами справи. 
Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особі, яка  притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів. 
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2) вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками, такими як: виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці, які не реагують на світло, проте огляд на стан сп`яніння не проводився. ОСОБА_1 підписав акт.
Згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП ПОКЦПЗ ІФ ОР (а.с. 3) на такий огляд направлявся ОСОБА_1 , який мав ознаки наркотичного сп`яніння –  звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук проте від проходження огляду відмовився.
Як вбачається з довідки  КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» №4794 від 21 березня 2025 року (а.с. 4), яка видана громадянину ОСОБА_1 про те, що він відмовився від огляду лікарем ОСОБА_2 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Довідка підписана заступником медичного директора Жанною Удовик та скріплена печаткою.
Відповідно до зобов`язання до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 275800 (а.с. 5) ОСОБА_1 відсторонений від керування транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 та ОСОБА_1 зобов`язався не керувати даним транспортним засобом протягом 24 годин.
Згідно розписки до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 275800 (а.с. 6) ОСОБА_1 передав транспортний засіб марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Вищевказані відеозаписи має достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зокрема, відеозаписом, які містяться на компакт-дисках в матеріалах справи (а.с. 10), безсторонньо зафіксовано деякі обставини події, зокрема: зафіксовано рух транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , який порушив ПДР. Також зафіксовано, як працівники поліції перевіряють документи у водія транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , якого зупинили у зв`язку з порушенням водієм вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та дорожньої розмітки 1.3, у зв`язку з чим поліцейським було винесено відповідну постанову. Також в ході розмови із ОСОБА_1 , працівники поліції виявили ознаки сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, також ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки відмови від проходження. В ході розмови ОСОБА_1 повідомив працівників патрульної поліції, що він поспішає, оскільки має забрати тіло із будинку смутку, що в м. Івано-Франківську та відвезти на кладовище, де будуть чекати рідні. Працівники поліції перевірили вказану інформацію, яка не підтвердилась Крім того, на  місце події приїхав власник автомобіля та роботодавець ОСОБА_1 і останній погодився проїхати в медичний заклад для проходження огляду на виявлення стану сп`яніння. Після доставлення ОСОБА_1 в медичний заклад, працівники медичного закладу провели ряд тестів та повідомили про необхідність здати біологічний матеріал – сечу, для проведення лабораторного дослідження. Далі зафіксовано, як на протязі тривалого часу ОСОБА_1 не надає біологічний матеріал(сечу), пояснюючи тим, що не хоче в туалет і не може сходити в туалет за присутності сторонніх. Також працівники поліції роз`яснили процедуру проходження огляду та можливі наслідки. ОСОБА_1 повідомив, що може здати інші аналізи, але здати саме сечу не може. ОСОБА_1 роз`яснили, що такі дії прирівнюються до відмови, про що буде складений відповідний висновок лікаря. ОСОБА_1 вказав, що: «я не дуже відмовляюсь». Далі зафіксовано як працівники поліції разом з ОСОБА_1 приїхали назад на місце зупинки і почали складати процесуальні документи. Після складання процесуальних документів працівники поліції оголосили їх зміст ОСОБА_1 , який їх підписав
Відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, на законну вимогу патрульних поліцейських, пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, та повністю доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Детальний аналіз відеозапису з відеореєстраторів поліцейських дозволяє прийти до переконливого висновку про те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовано події, які стосуються висунутого ОСОБА_1 обвинувачення, оскільки повністю узгоджуються між собою. 
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю доводять факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , який мав ознаки наркотичного сп`яніння, які були виявлені працівником поліції. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів ОСОБА_1 , вбачається, що він не заперечує факт керування транспортним засобом та визнає, що був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення Правил дорожнього руху. Разом з тим, вважає, що працівники поліції поставились до нього упереджено, безпідставно за відсутності в нього ознак наркотичного сп`яніння запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та безпідставно склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог п.2.5 ПДР України, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на сп`яніння. При цьому, зазначає, що не зміг здати біологічний матеріал (сечу) з фізіологічних та психологічних причин, оскільки перебував у стресовому становищі.
Перевіряючи вищевказані доводи,  апеляційний суд  вважає за необхідне зазначити , що за своїм правовим змістом, згода водія транспортного засобу пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння полягає в тому, що водій погоджується виконувати та виконує всі законні вимоги лікаря, який проводить такий огляд та які спрямовані на отримання об`єктивного висновку щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння. 
Відмова водія виконувати вимоги лікаря, намагання самостійно контролювати порядок проведення огляду на стан сп`яніння та керувати лікарем і давати йому вказівки щодо визначення певних методів проведення обстеження, безпідставна відмова від здачі біологічних зразків та інші дії, які спрямовані на ускладнення виконання лікарем своїх обов`язків щодо огляду на стан сп`яніння  свідчать про те, що водій транспортного засобу фактично відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння і не бажає проходити такий огляд добровільно. 
Апеляційний суд неодноразово вказував, що питання про необхідність та можливість  отримання біологічних зразків (біоматеріалу) вирішується лікарем медичного закладу з врахуванням особливостей фізіологічного та психологічного стану водія транспортного засобу. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідно зазначити, що  відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння встановив законом порядку за своїм правовим змістом є намаганням водія транспортного засобу уникнути відповідного обстеження,  яким можливо встановлення факту перебування його у стані сп`яніння. 
За таких обставин, при вирішенні питання щодо наявності в діях водія транспортного засобу складу адміністративного правопорушення,  яке полягає у відмові виконати вимоги  працівника поліції та пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння, апеляційний суд враховує сукупність обставин, які дозволяють встановити психологічне ставлення водія транспортного засобу до виконання вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху та оцінює його дії на підставі сукупності доказів які містяться в матеріалах провадження. 
Апеляційний суд враховує, що проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння передбачає відібрання біологічного матеріалу ( сечі)   у водія транспортного засобу з метою проведення подальшого лабораторного дослідження за допомогою лабораторного дослідження.
Перевіряючи доводи про те що водій транспортного засобу з поважних причин не міг здати біологічний матеріал ( сечу) для проведення лабораторного дослідження, апеляційний суд  приймає до уваги, що відбір сечі на аналіз не складає особливих труднощів, оскільки стосується звичайних природних потреб будь-якої людини та визнається найбільш доступним та ефективним методом для подальшого проведення лабораторних досліджень щодо виявлення стану наркотичного сп`яніння. Зокрема, відповідно до встановленого порядку відбору сечі, у тому разі, якщо  особа, яку обстежують, не може забезпечити здачу необхідного об`єму сечі, вона повинна випити біля одного літру води та протягом однієї години забезпечити здачу необхідного об`єму сечі. 
Таким чином,  лабораторне дослідження біологічного матеріалу у вигляді сечі є найбільш простим, доступним, ефективним та дієвим способом встановити перебування водія транспортного засобу в стані наркотичного сп`яніння та  визначити наркотичний засіб  або психотропну речовину.
   Разом з тим, апеляційний суд вважає, що можливі  випадки, коли водій транспортного засобу, який проходить огляд на стан сп`яніння у медичному закладі,  з поважних причин, які викликані хворобливим станом здоров`я не може виконати вимоги лікаря медичного закладу щодо здачі біологічного матеріалу (сечі)  для проведення відповідного лабораторного дослідження.
Так, відповідно до загальновідомих даних затримка сечовипускання, відома як ішурія, може бути викликана рядом порушень сечовидільної системи до яких належать : обструкція сечовивідних шляхів (наприклад, камені, пухлини), проблеми з передміхуровою залозою (аденома, рак),  неврологічні захворювання (травми, інсульт), дія певних  медичних препаратів та психологічні фактори.  
За таких обставин, твердження водія транспортного засобу про те,  що з фізіологічних або психологічних причин, він не зміг здати аналіз сечі повинно бути доведено відповідними доказами по справі (висновками медичних установ та документами про відповідне лікування), які  свідчать про наявність певних хронічних захворювань, що призводять до порушень системи сечовиділення та  затримки сечовипускання.  
Таким чином, нездатність водія транспортного засобу здати біологічні зразки сечі може бути пов`язана як з наявністю певних тяжких хронічних захворювань, так і внаслідок прийняття медичних препаратів або дії психологічних факторів, які істотно вплинули фізичне становище обстежуваного. 
Встановлення відповідних обставин можливо на підставі сукупності доказів, які дозволяють прийти до висновку, що за станом здоров`я, водій транспортного засобу, який проходив огляд на стан сп`яніння  дійсно не мав можливості здати біологічний матеріал (сечу)  для проведення відповідного лабораторного дослідження  та  виконати відповідні вимоги  лікаря медичного закладу. 
Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що водій транспортного засобу проходить огляд у медичному закладі, який проводиться лікарем відповідно закладу охорони здоров`я,  який має відповідну професійну підготовку і  кваліфікацію  та  має можливості встановити наявність об`єктивних обставин, які не дозволяють особі, яка проходить відповідне обстеження, виконати його вимоги щодо здачі біологічного матеріалу ( сечу)  для проведення відповідного лабораторного дослідження. 
Апеляційний суд вважає, що особа, яка проходить огляд на стан сп`яніння, має можливість повідомити лікарю медичного закладу про причини з яких вона не має можливості здати біологічні зразки сечі для проведення лабораторних досліджень, вказати про наявність певних хронічних захворювань та прийом медикаментозних препаратів  або особливості свого психологічного становища, оскільки у даному випадку саме лікар медичного закладу має можливість встановити наявність певних поважних причин, які не дозволяють здати біологічний матеріал( сечу)  для проведення відповідного лабораторного дослідження.
При вирішанні вищевказаного питання, апеляційний суд враховує поведінку водія транспортного засобу, який був зупинений працівниками поліції за порушення вимог Правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, не погоджувався із наявністю в нього ознак наркотичного сп`яніння та був незадоволений тим, що працівники поліції вимагають від нього пройти огляд на стан сп`яніння, повідомив неправдиву інформацію, щодо необхідності виконання ним відповідальної невідкладної роботи, погодився пройти огляд на стан сп`яніння після тривалих вимог з боку працівників поліції, намагався керувати порядком проведення огляду на стан сп`яніння та наполягав на відібранні в нього зразків крові або слини, перебуваючи тривалий час у медичному закладі не здав біологічний матеріал( сечу) для проведення відповідного лабораторного дослідження. 
Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що водій ОСОБА_1 на час проведення огляду у медичному закладі  з поважних причин не мав можливості виконати вимоги лікаря медичного закладу щодо здачі біологічного матеріалу ( сечі) для проведення відповідного лабораторного дослідження, оскільки мав певні хронічні захворювання, перебував під дією медичних препаратів або знаходився під впливом психологічних факторів. 
Невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і покладено останньому у вину.
Доводи апелянта з приводу того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.
Так, зі змісту поведінки та слів ОСОБА_1 на місці події вбачається, що він, будучи водієм транспортного засобу, маючи певні ознаки наркотичного сп`яніння, відмовився від виконання вимог працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія транспортного засобу від проходження огляду в медичному закладі мотивована незгодою із доводами поліцейського про наявність у водія ознак сп`яніння, вимогою забезпечити  участь адвоката, збереження транспортного засобу та наявних в ньому цінностей, не звільняє від відповідальності, оскільки  за своїм змістом спрямована на невиконання вимог п.2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.  
Так, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції не порушували права та свободи ОСОБА_1 , а наявні у справі докази, отримані у встановленому законом порядку і не здобуті завдяки інформації, яку було отримано внаслідок істотного порушення прав та свобод. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно, на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності дій патрульних поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення  ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини, призначив справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Апеляційний суд  вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

                                                          п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Бойчук Н.В. залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                             О.П. Васильєв