Справа № 302/66/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
    
28.07.2025                 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Белли В.М. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07 квітня 2025 року ОСОБА_2 визнано винуватою в учиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Закрито справу на підставі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи в розмірі 3183 грн. 60 коп.
Відповідно до постанови суду, - водій ОСОБА_2 31.12.2024 в селі Репинне Хустського району Закарпатської області, керуючи належним їй автомобілем марки «Вольксваген Гольф», номерний знак НОМЕР_1 , в напрямку селища Міжгір`я, здійснюючи маневр розвороту, не врахувала дорожню обстановку і не надала перевагу в русі автомобілю марки «АУДІ», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в напрямку розвороту автомобіля марки «Вольксваген» (напрямок до селища Воловець) під керуванням водія ОСОБА_1 . Після зазначених дій водій ОСОБА_2 допустила зіткнення з цим зустрічним транспортним засобом на смузі його руху, унаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а також автомобіль марки «АУДІ» від зіткнення відкинуло на запаркований на узбіччі автомобіль марки «ВАЗ 2107».
Водій ОСОБА_2 порушила вимоги пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України (правила початку руху, зміна його напрямку та здійснення маневру розвороту).
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Белла В.М., в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_2 не погоджується з оскаржуваною постановою суду щодо доведення її вини у вчиненні інкримінованого їй правопорушення без будь-яких сумнівів, та вважає, що справа має бути закрита. Зазначає, що жодного очевидця чи свідка події судом встановлено та допитано не було, а наявна в матеріалах справи схема ДТП не містить жодних даних щодо гальмівного шляху автомобілів, за яким можна було б встановити достовірну швидкість транспортних засобів – учасників ДТП. Вважає, що суд першої інстанції проявив упередженість та визнав потерпілим у справі саме ОСОБА_1 , не маючи на це законних підстав, оскільки висновком проведеної у справі судової інженерно-транспортної експертизи встановлено обоюдну вину водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стверджує, що зазначивши у обвинуваченні ОСОБА_2 наявність порушення нею вимог п.п.10.1 та 10.4 ПДР, взятих судом не з фабули Протоколу про адміністративне правопорушення, а з висновку експерта, суд першої інстанції фактично вийшов за межі обвинувачення, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню.
В судове засідання ОСОБА_2  та її захисник – адвокат Белла В.М. не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду. Крім того, інформація про дату та час про розгляд справи, а також оголошення про виклик їх в судове засідання із зазначенням дати та часу судового засідання розміщено на офіційному сайті Закарпатського апеляційного суду. 
На мобільний номер телефону зазначених осіб було направлено електронне повідомлення про виклик в судове засідання в якому зазначалася час та місце проведення. Заяви про відкладення розгляду справи не надходили.
Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 , вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Визнаючи ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останньої вбачається порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України.
Відповідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Абзац другий пункту 10.4 ПДР України також зобов`язує водія, що виконує розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобом, а при виконанні цього ж маневру не з крайнього лівого положення на проїзній частині – і попутним транспортним засобом.
       Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №341249 від 31.12.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; даними схеми ДТП щодо слідової картини зазначеної події від 31.12.2024 з описом пошкоджень транспортних засобів, яка підписана водіями без зауважень, застережень чи заперечень, письмовими поясненнями самого правопорушника та потерпілого  ОСОБА_1 , які підтверджені ними в судовому засіданні першої інстанції; висновком судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/107-25/2784-ІТ від 21.03.2025, за підсумком якої як за версією пояснень водія ОСОБА_1 так і за версією пояснень водійки ОСОБА_2 настання ДТП мало місце в причинному зв`язку унаслідок недотримання водійкою ОСОБА_2 положень пункту 10.1 Правил дорожнього руху, бо вона мала можливість уникнути даної пригоди у разі належного виконання нею вимог пункту 10.1 ПДР України (пункти 6.7 підсумків висновку експерта), та іншими матеріалами справи.
Оцінюючи вищенаведені докази при перегляді справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що зібраними у справі доказами доведено порушення ОСОБА_2 вимог ПДР України, які знаходилися в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання водієм  ОСОБА_2 вимог п.10.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками у виді спричинення механічних пошкоджень транспортним засобам, оскільки  ОСОБА_2 під час виконання маневру розвороту на зазначеній ділянці дороги на автомобілі марки «Вольксваген», для здійснення якого їй необхідно було виїхати зі своєї смуги руху на зустрічну смугу руху дороги, не врахувала дорожню обстановку, тобто не переконалась у тому, що це буде безпечно для інших учасників руху на зазначеній ділянці дороги. Зокрема, ОСОБА_2 не надала дорогу, тобто перевагу в русі, транспортному засобу марки «АУДІ» під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався на зустрічній смузі руху.

Твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що жодного очевидця чи свідка події судом встановлено та допитано не було, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки з пояснень потерпілого ОСОБА_1 , які надані ним як в суді першої так і апеляційної інстанцій слідує, що свідків, які були б очевидцями події не було, і вони не залучались сторонами та поліцією, бо мешканці будинків розташованих біля місця події не бачили момент ДТП і спостерігали тільки обставини фіксації адміністративного правопорушення. 

Невизнання ОСОБА_2 своєї вини, апеляційний суд розцінює, як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, так, як наявні у справі докази, не спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власній переоцінці апелянтом обставин події ДТП та доказів наявних у матеріалах справи, які в свою чергу підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення та не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини. Належна оцінка обставинам справи надана суддею першої інстанції, з якою апеляційний суд погоджується.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 та її захисник не спростували вищевказані твердження та не надали належних доказів на спростування її вини у вчиненому правопорушенні ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції.
       Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не заслуговують на увагу оскільки зводять до переоцінки доказів, та направлені на незгоду з постановою суду першої інстанції.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
       Разом із тим, суд першої інстанції, враховуючи те, що відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення, дійшов до правильного висновку щодо закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
       Порушень вимог КУпАП, які б стали підставою для скасування чи зміни по суті правильного винесеного судом рішення апеляційним судом не встановлено.
       Беручи до уваги вищевикладене апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції є законною обґрунтованою та мотивованою, а тому апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Белли В.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , - залишити без задоволення. 

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, - залишити без змін. 

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага