ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6748/22  Номер провадження 22-ц/814/1364/25	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
за участю секретаря Галушко А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2024 року, ухвалене суддею Нестеренко С.Г.
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, виконачий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про знесення самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки та домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 незаконно та самовільно на межі земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , з порушенням будівельних, санітарних та пожежних норм протягом травня вересня 2021 року почав реконструкцію сараю («літера «М») під господарську будівлю (гостьовий будинок) за рахунок прибудови та влаштування мансардного поверху, що вплинуло на ґрунти основи і конструкції на межі із домоволодінням АДРЕСА_1 , що належить позивачу, внаслідок чого виникла наскрізна горизонтальна тріщина на зовнішній стіні з тильної частини житлового будинку, утворився перекіс віконних блоків, що є наслідком просідання основи та фундаменту.
Згідно відповіді на адвокатський запит № 28.01-16/2499/33 від 03.11.2021 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 двічі звертався із заявами до Управління містобудування та архітектури на видачу будівельного паспорта від 16.09.2021 року та від 18.10.2021 року, на що йому було надано відповіді № 28.01-11/2203/33 від 27.09.2021 року та № 28.01-11/2396/33 від 22.10.2021 року, в яких зазначалось, що земельна ділянка за вказаною адресою відноситься до зони розміщення перспективної багатоквартирної малоповерхової забудови 2-4 поверхів до розміщення господарської будівлі (гостьового будинку) не передбачено переважними та супутніми видами використання, а також, в представленому ескізі намірів забудови, розробленого ФОП ОСОБА_3 , не витримані будівельні норми згідно діючого законодавства, зокрема порушений п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019, яким встановлено, що для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будівлі слід приймати не менше ніж 1,0 м. Також, з`ясовано, що в базі даних міського кадастру управління містобудування та архітектури відсутні дані інженерно-геодезичних вишукувань забудованої земельної ділянки в М 1:500. А тому, ОСОБА_1 були повернуті заяви у зв`язку із невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудування на місцевому рівні та державним будівельним нормам.
Згідно відповіді Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 47-01.16/573 від 02.11.2021 року зазначалось, що ОСОБА_1 із заявою про видачу декларації про початок будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , не звертався, а тому останньому не видавалась декларація про початок будівельних робіт за вказаною адресою та не реєстровано декларацію про готовність проєкта до експлуатації.
Листом Кременчуцьке районне управління Головного управління ДСНС України у Полтавській області за № 14-1752/20 від 10.11.2021 року повідомило, що ОСОБА_1 щодо об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , до Кременчуцького районного управління Головного управління ДСНС України у Полтавській області не звертався.
Позивач посилалася також і на те, що висновком експерта ОСОБА_4 № 10/10-21 від 29.12.2021 року встановлено, що:
1. Будівля сараю («літера «М») домоволодіння АДРЕСА_1 , яка на даний час знаходиться в стадії реконструкції, розміщена на межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 . 
2. Роботи з реконструкції будівлі сараю «літера «М» під гостьовий будинок в ведуться з порушенням нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме:
- роботи проводяться без будівельного паспорту забудови земельної ділянки,
- порушені вимоги п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій. Основні положення» щодо «відстані до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м», оскільки будівля сараю (літера «М»), що реконструюється під гостьовий будинок, в домоволодінні АДРЕСА_1 , розміщується на межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 , виступаюча конструкція даху частково нависає над суміжною земельною ділянкою АДРЕСА_1 (власник  ОСОБА_2 ),
- порушені вимоги п. 15.2.2 таб. 15.2 ДБН Б.2.2-12/2019 «Планування та забудова територій. Основні положення», оскільки відстань між будівлею сараю («літера «М»), що реконструюється під гостьовий будинок, в домоволодінні АДРЕСА_1 та існуючим житловим будинком в домоволодінні АДРЕСА_1 становить: з фасадної частини (з боку АДРЕСА_1 ) – 1,87 м, з тильної частини будинку - 1,65 м, при нормі 8 м.
Крім того позивач зазначала, що в дослідницькій частині висновку експерта № 10/10-21 від 29.12.2021 року зазначено, що проведення у вже існуючому збудованому кварталі будівельних робіт з реконструкції будівлі сараю (літера «М») під гостьовий будинок в домоволодінні АДРЕСА_2 в безпосередній близькості до житлового будинку в домоволодінні АДРЕСА_1 (1,65 -1,87 м) призвело до погіршення його технічного стану та умов експлуатації, а саме: перерозподіл напруги у ґрунтах під час проведення земельних робіт по влаштуванню фундаменту прибудови реконструйованої під гостьовий будинок будівлі сараю (літера «М») в домоволодінні АДРЕСА_2 , вплинув на ґрунти основи і конструкцій близько розташованого існуючого будинку в домоволодінні АДРЕСА_1 , внаслідок чого виникла наскрізна горизонтальна тріщина на зовнішній стіні з тильної частини житлового будинку, утворився перекіс віконних блоків, що є наслідком просідання основи та фундаменту. В будівлі сараю (літера «М»), що реконструюється під гостьовий будинок по АДРЕСА_2 , на дату проведення обстеження наявні тріщини в зовнішніх стінах, які за зовнішніми ознаками свідчать про просідання кута зазначеної будівлі в районі розміщення підвалу, причиною яких є нерівномірне осідання ґрунтової основи.
Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області своїм листом за № 47-01.16/308 від 28.09.2022 року повідомило, що відносно відповідача щодо виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 було винесено:
- припис № 2 про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 01.03.2022 року, у відповідності до якого самовільне будівництво Відповідачем проводиться з порушенням п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 13 постанови КМУ № 466, ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 6.1.41, табл. 15.2 ДБН Б.2.2-12:2009 Планування та забудови територій, та зобов`язано Відповідача негайно припинити будівельні роботи;
- припис № 3 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01.03.2021 року, в якому зазначається, що на території садиби по АДРЕСА_2 виконується реконструкція цегляного сараю із заміною габаритних розмірів; одна стіна будівлі розташована на межі земельної ділянки суміжного з садибою АДРЕСА_1 ; роботи виконуються без отримання будівельного паспорта, без права на виконання будівельних робіт; під час виконання будівельних робіт не дотримано нормативну відстань від межі сусідньої земельної ділянки (1м при сформованій забудові); не дотримано протипожежний розрив між будівлями, які розміщені на сусідніх земельних ділянках. З метою усунення виявлених порушень було зобов`язано відповідача до 01.05.2021 року усунути виявлене порушення шляхом отримання права на виконання будівельних робіт або знесення;
- постанову № 2-2021 по справі про адміністративне правопорушення від 09.03.2021 року, якою відповідача за порушення п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 13 постанови КМУ № 466, ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 6.1.41, табл. 15.2 ДБН Б.2.2-12:2009 Планування та забудови територій визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (вказана постанова не оскаржувалась відповідачем).
Також, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області своїм листом за № 47-01.16/381 від 07.11.2022 року повідомило, що виїзною комісією було проведено огляд незаконного будівництва на садибі по АДРЕСА_2 , під час якої відповідач доступу до незаконного будівництва не надав, хоча був повідомлений про роботу комісії за самовільного будівництва. Під час роботи комісії було встановлено завершення будівельних робіт на межі земельних ділянок АДРЕСА_3 , водосток з даху самовільно побудованої будівлі виконано поза межами домоволодіння АДРЕСА_2 над земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 . Тобто встановлено, що вимоги припису № 3 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01.03.2021 року не виконані.
Приймаючи до уваги те, що відповідач протягом травня-вересня 2021 року на межі земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , без узгодження із суміжними землекористувачами та без отримання будівного паспорту самовільно побудував 3-поверховий житловий будинок з порушенням будівельних, санітарних та пожежних норм, позивач просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинного будівництва.
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою та нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинного будівництва - перебудову - реконструкцію сараю, літ. «М» під господарську будівлю - гостьовий будинок шляхом прибудови та влаштування мансардного поверху за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати з отримання професійної правничої допомоги в сумі 44 500,00 грн., судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. та витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29.12.2021 року в сумі 2 800,00 грн.
Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, оскільки відповідач здійснив самочинне будівництво за відсутністю дозволу на початок будівельних робіт та з істотними порушеннями будівельних норм та правил, що порушує право позивача на догляд за залежними їй будинком та земельною ділянкою. З огляду на неможливість перенесення об`єкту самочинного будівництва на певну відстань, вимога позивача про знесення самочинного будівництва (реконструкції сараю), враховуючи істотні порушення будівельних норм та правил, підлягає задоволенню.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2024 року залишено без задоволення.
Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме з вини відповідача з?явилися тріщини фундаменту домоволодіння ОСОБА_2 , що в свою чергу свідчить про відсутність порушеного права позивача на догляд за будинком та земельною ділянкою.
Окрім того, вважає необґрунтованим розмір витрат на правову допомогу у сумі 44500 грн.
Від представника ОСОБА_2 адвоката Дашко М.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.
Окрім того, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у сумі 10500 грн.
Від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.
Позивач, її представник та треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка та домоволодіння АДРЕСА_4 , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ № 048972 від 17 липня 2000 року та копією договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 17 липня 1991 року (т. 1, а.с. 27-30, 37-38).
ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14.03.2019 року є власником 3/5 часток домоволодіння та земельної ділянки площею 0,0445 га за адресою АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 49-57).
Відповідач ОСОБА_1 протягом травня -вересня 2021 року на межі земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 почав реконструкцію сараю («літера «М») під господарську будівлю (гостьовий будинок).
Позивач зазначає, що за рахунок прибудови та влаштування мансардного поверху, що вплинуло на ґрунти, основи і конструкції на межі із належним їй домоволодінням АДРЕСА_1 , виникла наскрізна горизонтальна тріщина на зовнішній стіні з тильної частини житлового будинку, утворився перекіс віконних блоків, що є наслідком просідання основи та фундаменту.
Згідно відповіді Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради ОСОБА_1 двічі звертався із заявами на видачу будівельного паспорта від 16.09.2021 року та від 18.10.2021 року, на що йому було надано відповіді № 28.01-11/2203/33 від 27.09.2021 року та № 28.01-11/2396/33 від 22.10.2021 року, в яких зазначалось, що земельна ділянка за вказаною адресою відноситься до зони розміщення перспективної багатоквартирної малоповерхової забудови 2-4 поверхів до розміщення господарської будівлі (гостьового будинку) не передбачено переважними та супутніми видами використання, а також, в представленому ескізі намірів забудови, розробленого ФОП ОСОБА_3 , не витримані будівельні норми згідно діючого законодавства, зокрема порушений п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019, яким встановлено, що для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будівлі слід приймати не менше ніж 1,0 м. В базі даних міського кадастру управління містобудування та архітектури відсутні дані інженерно-геодезичних вишукувань забудованої земельної ділянки в М 1:500., тому, ОСОБА_1 були повернуті заяви у зв`язку із невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудування на місцевому рівні та державним будівельним нормам (т. 1, а.с. 73-77).
ОСОБА_1 в судовому порядку оскаржив вказані дії Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у справі № 440/1770/22 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (т. 1, а.с. 113-115).
З відповіді Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 47-01.16/573 від 02.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 із заявою про видачу декларації про початок будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , не звертався, а тому останньому не видавалась декларація про початок будівельних робіт за вказаною адресою та не реєстровано декларацію про готовність проекту до експлуатації (т. 1, а.с. 69).
Листом Кременчуцьке районне управління Головного управління ДСНС України у Полтавській області за № 14-1752/20 від 10.11.2021 року повідомило, що ОСОБА_1 щодо об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , до Кременчуцького районного управління Головного управління ДСНС України у Полтавській області не звертався (т. 1, а.с. 79).
Висновком експерта Шлапак С.Л. № 10/10-21 від 29.12.2021 року встановлено, що:
1. Будівля сараю («літера «М») домоволодіння АДРЕСА_2 , яка на даний час знаходиться в стадії реконструкції, розміщена на межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 . 
2. Роботи з реконструкції будівлі сараю («літера «М») під гостьовий будинок в домоволодінні АДРЕСА_1 ведуться з порушенням нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме:
-  роботи проводяться без будівельного паспорту забудови земельної ділянки;
-  порушені вимоги п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій. Основні положення» щодо «відстані до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м», оскільки будівля сараю (літера «М»), що реконструюється під гостьовий будинок, в домоволодінні АДРЕСА_1 , розміщується на межі з земельною ділянкою АДРЕСА_1 , виступаюча конструкція даху частково нависає над суміжною земельною ділянкою АДРЕСА_1 (власник  ОСОБА_2 );
- порушені вимоги п. 15.2.2 таб. 15.2 ДБН Б.2.2-12/2019 «Планування та забудова територій. Основні положення», оскільки відстань між будівлею сараю («літера «М»), що реконструюється під гостьовий будинок, в домоволодінні АДРЕСА_1 та існуючим житловим будинком в домоволодінні АДРЕСА_1 становить: з фасадної частини (з боку АДРЕСА_1 ) – 1,87 м., з тильної частини будинку  - 1,65 м., при нормі 8 м.
Крім того зазначено, що проведення у вже існуючому збудованому кварталі будівельних робіт з реконструкції будівлі сараю (літера «М») під гостьовий будинок в домоволодінні АДРЕСА_2 в безпосередній близькості до житлового будинку в домоволодінні АДРЕСА_1 (1,65 - 1,87 м) призвело до погіршення його технічного стану та умов експлуатації, а саме: перерозподіл напруги у ґрунтах під час проведення земельних робіт по влаштуванню фундаменту прибудови реконструйованої під гостьовий будинок будівлі сараю (літера «М») в домоволодінні АДРЕСА_2 , вплинув на ґрунти основи і конструкцій близько розташованого існуючого будинку в домоволодінні АДРЕСА_1 , внаслідок чого виникла наскрізна горизонтальна тріщина на зовнішній стіні з тильної частини житлового будинку, утворився перекіс віконних блоків, що є наслідком просідання основи та фундаменту. В будівлі сараю (літера «М»), що реконструюється під гостьовий будинок ( АДРЕСА_2 ), на дату проведення обстеження наявні тріщини в зовнішніх стінах, які за зовнішніми ознаками свідчать про просідання кута зазначеної будівлі в районі розміщення підвалу, причиною яких є нерівномірне осідання ґрунтової основи (т. 1, а.с. 80-85).
Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області своїм листом за № 47-01.16/308 від 28.09.2022 року повідомило, що відносно відповідача щодо виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 було винесено:
- припис № 2 про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 01.03.2022 року, у відповідності до якого самовільне будівництво відповідачем проводиться з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 13 постанови КМУ № 466, ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 6.1.41, табл. 15.2 ДБН Б.2.2-12:2009 Планування та забудови територій, та зобов`язано відповідача негайно припинити будівельні роботи;
- припис № 3 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01.03.2021 року, в якому зазначається, що на території садиби по АДРЕСА_2 виконується реконструкція цегляного сараю із заміною габаритних розмірів; одна стіна будівлі розташована на межі земельної ділянки суміжного з садибою АДРЕСА_1 ; роботи виконуються без отримання будівельного паспорта, без права на виконання будівельних робіт; під час виконання будівельних робіт не дотримано нормативну відстань від межі сусідньої земельної ділянки (1 м. при сформованій забудові); не дотримано протипожежний розрив між будівлями, які розміщені на сусідніх земельних ділянках. З метою усунення виявлених порушень було зобов`язано відповідача до 01.05.2021 року усунути виявлене порушення шляхом отримання права на виконання будівельних робіт або знесення;
- постанову № 2-2021 по справі про адміністративне правопорушення від 09.03.2021 року, якою відповідача за порушення п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 13 постанови КМУ № 466, ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 6.1.41, табл. 15.2 ДБН Б.2.2-12:2009 Планування та забудови територій визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (вказана постанова не оскаржувалась відповідачем) (т. 1, а.с. 103-107).
Також, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області своїм листом за № 47-01.16/381 від 07.11.2022 року повідомило, що виїзною комісією було проведено огляд незаконного будівництва на садибі по АДРЕСА_2 , під час якої відповідач доступу до незаконного будівництва не надав, хоча був повідомлений про роботу комісії за самовільного будівництва. Під час роботи комісії було встановлено завершення будівельних робіт на межі земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , водосток з даху самовільно побудованої будівлі виконано поза межами домоволодіння АДРЕСА_3 . Тобто встановлено, що вимоги припису № 3 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01.03.2021 року не виконані( т. 1, а.с. 112).
З висновку призначеної судом судової будівельно - технічної експертизи проведеної експертом Шлапак С.Л. від 01 травня 2023 р. за № 2/7-23 встановлено, що з метою приведення самочинно реконструйованого під гостьовий будинок сараю літ. «М», зведеного на межі земельних ділянок за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , у відповідність до вимог діючих Державних будівельних норм і правил, зокрема, дотримання протипожежних відстаней, що становлять у даному випадку 8,0 м., необхідно змістити об`єкт самочинного будівництва на 6,35-6,13 м. в бік житлового будинку в домоволодінні по АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_1 ), але на даний час після суттєвого збільшення в габаритних розмірах сараю літ. «М», реконструйованого під гостьовий будинок, відстань між зовнішніми стінами збільшеного в габаритних розмірах сараю літ. «М», реконструйованого під гостьовий будинок, та житлового будинку в районі прибудови літ. «а5» (найвужче місце) становить 2,0 м., що робить неможливим зазначене зміщення.
Перенесення об`єкту самочинного будівництва на інше місце в межах земельної ділянки АДРЕСА_1 є неможливим, оскільки згідно з Генеральним планом міста та планом зонування території м. Кременчука земельна ділянка за вищезазначеною адресою відноситься до зони розміщення перспективної багатоквартирної малоповерхової забудови 2-4 поверхів, відповідно розміщення господарської будівлі (гостьовий будинок) не передбачено переважними та супутніми видами використання (т. 1, а.с. 143-146).
26 вересня 2022 року позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача ОСОБА_1 листом із проханням здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, на підставі та з урахуванням висновків експерта №10/10-21 від 29 грудня 2021 року та результатів позапланової перевірки, яка була проведена з 12.02.2021 по 01.03.2021 року (т. 1, а.с. 108).
Відповідач ОСОБА_1 станом на день розгляду справи не виконав припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради № 3 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01.03.2021 року щодо усунення до 01.05.2021 року виявлених порушення шляхом отримання права на виконання будівельних робіт або знесення, а також не відреагував на пропозицію позивача здійснити перебудову самовільного будівництва у відповідності до державних правил та санітарних норм.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції враховуючи вищевикладені обставини справи прийшов до висновку про їх доведеність та обґрунтованість.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18)).
Згідно частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами другою, третьою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частини перша, четверта статті 376 ЦК України).
За змістом наведеної норми права самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.
Верховний Суд у постановах від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц (провадження № 40353св18), від 04 серпня 2020 року у справі № 638/6655/16-ц (провадження № 61-6540св19) зазначив, що збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.
Подібні правові висновки викладено також в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18, від 17 січня 2023 року у справі № 300/1668/19.
Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18), постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21).
Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
З урахуванням предмета і підстав позову позивач зобов`язана довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення її прав як власника таким самочинним будівництвом та обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, як знесення (наприклад, неможливість проведення перебудови об`єкта).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18) зазначила, що при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.
Факт здійснення самочинного будівництва (реконструкції сараю) з порушенням будівельних норм та правил, внаслідок чого виникла наскрізна горизонтальна тріщина на зовнішній стіні з тильної частини належного позивачу житлового будинку, утворився перекіс віконних блоків, що є наслідком просідання основи та фундаменту підтверджений висновком експерта № 10/10-21 від 29.12.2021.
Висновком експерта № 2/7-23 від 01.05.2023 встановлено, що перенесення об`єкту самочинного будівництва на інше місце в межах земельної ділянки АДРЕСА_1 є неможливим, оскільки згідно з Генеральним планом міста та планом зонування території м. Кременчука земельна ділянка за вищезазначеною адресою відноситься до зони розміщення перспективної багатоквартирної малоповерхової забудови 2-4 поверхів, відповідно розміщення господарської будівлі (гостьовий будинок) не передбачено переважними та супутніми видами використання. 
Вищевказані висновки експерта є належними та допустимими доказами, оскільки відповідають вимогам п. 5 ст. 106 ЦПК України, зокрема в них зазначено, що вони підготовлені для подання до суду та експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок. 
Встановивши, що здійснена відповідачем реконструкція сараю є самочинним будівництвом, оскільки проведена без будь-яких дозвільних документів, з порушенням виданих йому Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області приписів та вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно збудований об`єкт, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Апеляційний суд враховує, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
-   втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
-     якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
-   втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує порушення, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий, і навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Враховуючи те, що самочинна забудова зведена з численними порушеннями будівельних норм та правил, що спричинила негативні наслідки для належного позивачу майна, а також враховуючи недобросовісну поведінку відповідача щодо проведення будівельних робіт без дозвільних документів, невиконання відповідачем приписів про усунення порушень такого будівництва, задоволення вимоги щодо знесення самочинної будівлі ґрунтується на нормах національного законодавства, переслідує легітимну мету захисту прав власника земельної ділянки та є необхідною у демократичному суспільстві. Такий підхід відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки забезпечує справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи, яка зазнає втручання.
При цьому колегія суддів враховує, що в разі дотримання відповідачем вимог закону, а також виконання ним приписів щодо зупинення будівельних робіт, ОСОБА_1 не поніс би додаткових зусиль та витрат на усунення допущених ним порушень.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, в задоволенні якого ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2025 року було відмовлено. 
Згідно ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19).
Відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.
Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судом експертизи не звертався, правом на подачу до суду висновку експерта, складеному на його замовлення на підставі ст. 106 ЦПК України не скористався.
Місцевим судом здійснювалося направлення судової кореспонденції як за адресою реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ), так і за місцем його фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ), проте поштові відправлення поверталися до суду без вручення.
Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 місцем своєї реєстрації та фактичного проживання зазначав саме вищевказані адреси.
Таким чином, ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядився наданими йому процесуальними правами та не вчинив жодний дій для надання доказів для спростування доводів позовної заяви. 
Колегія суддів зауважує, що згідно з Цивільним процесуальним кодексом України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням або невчиненням процесуальних дій. Це означає, що якщо сторона не подає докази, не з`являється на засідання, або не виконує інші процесуальні обов`язки, вона може зазнати негативних наслідків. При цьому, суд забезпечує рівність прав сторін, але не зобов`язаний компенсувати наслідки їхніх дій або бездіяльності. 
Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правову допомогу надану ОСОБА_2 в суді першої інстанції надано копію договору № 672 про надання професійної правничої допомоги від 25.10.2021укладеного між позивачем та адвокатом Дашко М.В.; розрахунок суми гонорару; акт про надані послуги; квитанцію № 22/11 про оплату гонорару у сумі 44500 грн. (т. 1, а.с. 116-121).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернуто увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідач посилаючись на в апеляційній скарзі на необгрунтованість стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 44500 грн. жодним чином не обгрунтував її завищений розмір чи безпідставність.
Враховуючи вищевикладене, колегія судддів, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу надану в суді першої інстанції, надавши оцінку їх реальності, обсягу виконаної адвокатом роботи, співмірності суми витрат зі складністю справи, виходячи з критерію розумності їхнього розміру, справедливості, приходить до висновку заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 445000 грн. підтверджений належними, достатніми та достовірними доказами.
Таким чином, суд першої інстанцій дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Дашко М.В. заявив клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у сумі 10500 грн.
На підтвердження вказних виктрат надано ордер на надання правничої допомоги в Полтавському апеляційному суді; розрахунок суми гонорару; акт про надані послуги та квитанцію про оплату гонорару у сумі 10500 грн.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, колегія суддів, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію розумності розміру витрат на правничу допомогу, справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення даного клопотання та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у сумі 5000 грн. 
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 червня 2024 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий    О.В. Чумак

Судді   Ю.В. Дряниця 

Л.І. Пилипчук