ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/3652/24

Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:   головуючого  судді:  Дарміна М.О. - доповідач,
судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни, на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 у справі №904/3652/24 (суддя Золотарьова Я.С.)
за позовом Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.
до Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.
про стягнення заборгованості   

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

16.08.2024 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни про стягнення 71 251,32 грн. – заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 28.03.2024; 566,65 грн. – заборгованості за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 30.04.2024; 2 487,72 грн. – суму збитків від інфляції за період з березня 2024 по червень 2024; 818,10 грн – 3% річних за період з 01.03.2024 по 22.07.2024; 998,08 грн. – пені за період з 01.03.2024 по 22.07.2024, та витрати на судовий збір.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 року у справі № 904/3652/24 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни про закриття провадження у справі відмовлено.
Позов задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Цісик Квітки, 9; ідентифікаційний код - 03342184) 71 251,32 грн. – заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 28.03.2024; 566,65 грн. – заборгованості за абонентське обслуговування за період з   05.11.2021 по 30.04.2024;       2 487,72 грн. – інфляційні втрати; 818,10 грн – 3% річних; 998,08 грн. – пеню та 2     422,40 грн судовий збір.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачу здійснювалось нарахування за надані послуги (МЗК+ЗБП+транзити) відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та п. 24 Правил №830 від 21.08.2019 як споживачу з індивідуальною (автономною) системою опалення.
Судом першої інстанції встановлено відсутність доказів своєчасної оплати відповідачем заявленої позивачем до стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання в розмірі 71 251,32 грн, а також заборгованості за послуги абонентського обслуговування в сумі 566,65 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог у цій частині та задовольнив позов у повному обсязі.
 
Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись   з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", звернулась Фізична особа-підприємць Найдьонова Алла Петрівна, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 року у справі № 904/3652/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Скаржник зазначає, що позивачем не доведено використання відповідачем нежитлового приміщення для підприємницької діяльності. У даному спорі з Фізична особа-підприємець Найдьонова Алла Петрівна виступає як фізична особа власник нежитлового приміщення, а не суб`єкт підприємницької діяльності. Відповідач вважає, що справа №904/3652/24 не підсудна господарському суду. 
Скаржник звертає увагу, що у нежитловому приміщення розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Поштовий, будинок №54 нежитлове приміщення №57 відсутня централізована система постачання теплової енергії на підставі чого відповідачем не укладались з позивачем договори про постачання теплової енергії за вказаною адресою. Про існування або відсутність договорів про постачання теплової енергії між КПТМ «Криворіжтепломережа» та попередніми власниками даного приміщення відповідачу нічого не відомо. На момент укладання відповідачем договору купівлі-продажу, приміщення вже було від`єднано від системи централізованого постачання теплової енергії. Позивачем у даній справі не спростовано факту припинення постачання теплової енергії до приміщення відповідача, відсутності укладеного письмового договору, а також відсутності альтернативного опалення. 
Нежитлове приміщення, що належить відповідачу має автономне опалення, що підтверджується технічними характеристиками вказаного приміщення, запис про які відображено в графі 16 «Характеристики групи нежитлових приміщень» технічного паспорту нежитлового приміщення №57.
У даному випадку в нежитловому приміщенні відповідача відсутності опалювальні прилади у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, так як власник приміщення обладнав індивідуальною системою опалення, то забезпечує виконання вказаної норми Закону № 2119 за рахунок теплофізичних процесів передачі тепла від власної (індивідуальної) системи опалення до місць загального користування (за рахунок підігріву спільних огороджувальних конструкцій (стін), що примикають до таких приміщень).
Докази використання відповідачем спірного нежитлового приміщення саме у підприємницькій діяльності у справі відсутні і це не впливає на правовий статус його як власника вказаного об`єкта нерухомого майна, набутого ним у власність саме як фізичною особою. 
Відповідач наголошує на тому, що якщо стороною спору про надання комунальних послуг є громадянин, як фізична особа - власник об`єкта нерухомого майна, який має статус суб`єкта підприємницької діяльності, і якщо немає доказів використання його майна у господарській діяльності, це зумовлює наслідки у вигляді зміни юрисдикційності такої справи і відповідно закриття провадження у ній, оскільки на час відкриття господарським судом провадження розгляд цієї справи належав до повноважень суду цивільної юрисдикції, тому що у цьому спорі вказана особа виступає як фізична особа - власник нерухомого майна, а не суб`єкт підприємницької діяльності.
На переконання апелянта, позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірність стягнення з Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 28.03.2024; 566,65 грн. – заборгованості за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 30.04.2024. Тому, зроблений судом першої інстанції висновок про стягнення з відповідача на користь позивача 71 251,32 грн. – заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 05.11.2021 по 28.03.2024; 566,65 грн. – заборгованості за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 30.04.2024; 2 487,72 грн. – інфляційні втрати; 818,10 грн – 3% річних; 998,08 грн. – пені, не ґрунтується на належних, достовірних та достатніх доказах та суперечить законодавству України.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

10.02.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив КП «Криворіжтепломережа» на апеляційну скаргу, за змістом якого останній зазначає наступне:
Згідно інформації з порталу Мінстерства Юстиції України https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result, відповідач Фізична особа-підприємець Найдьонова Алла Петрівна здійснено запис про проведення державної реєстрації - 15.07.2020 року. 
КВЕДами діяльності відповідача є: 
- 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 
- 77.12. Надання в оренду вантажних автомобілів; 
- 47.11. Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 
- 56.10. Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування та інші. 
Позивач зауважує, що нежитлове приміщення №57 в буд. 54 по пр. Поштовий використовується в господарській діяльності як громадська їдальня, вказані докази (фото докази їдальні) підтверджуються наявністю в матеріалах справи та надані з відповіддю на відзив від 07.10.2024). 
Вказані належні докази свідчать про факт придатності та пристосування та використання нежитлового приміщення, розташованого за адресою: будинок 54 прим. 57 по пр. Поштовому в м. Кривому Розі, Дніпропетровська області саме з комерційною метою та у підприємницькій діяльності відповідачем.
За доводами позивача, послугу з постачання теплової енергії безпосередньо в саме приміщення 57 буд. 54 по пр. Поштовий відповідач не отримує, у зв`язку з наявністю встановленого індивідуального (автономного) опалення. При цьому, обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними (автономними) системами опалення, таким є приміщення відповідача. Тому, предметом спору у справі №904/3652/24 є стягнення заборгованості з послугу з постачання теплової енергії, а саме: обсягу теплової енергії спожитої у будинку для потреб опалення багатоквартирного будинку (МЗК, ЗБП, транзит) та розподіленої пропорційно загальної площі нежитлового приміщення відповідача.
Окрім того, позивач стверджує, що наявність опалювальних приладів в місцях загального користування та допоміжних приміщеннях в багатоквартирному будинку №54 по пр. Поштовому на розподіл обсягу теплової споживання теплової енергії на опалення будівлі (9-ти поверхової) не впливає. Більш того, наявність опалювальних приладів в нежитловому приміщенні відповідача не стосується предмету розгляду справи, оскільки приміщення відповідача оснащено індивідуальною системою опалення.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 у даній   справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/3652/24. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни, на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 у справі №904/3652/24   до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Дніпропетровської області.
17.01.2025р. матеріали справи № 904/3652/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025р. апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів, а саме надано докази сплати судового збору, у розмірі 3633грн. 60 коп.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни, на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 у справі №904/3652/24, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Найдьонова Алла Петрівна (надалі-Відповідач), є власником нежитлового приміщення №57 загальною площею 232 кв. м. в багатоквартирному будинку №54 по пр. Поштовому, у м. Кривому Розі на підставі договору купівлі-продажу №738, виданого 20.07.2020 (арк.с.75).
Відповідно до акту обстеження від 04.05.2023 у нежитловому приміщенні № 57 в будинку 54 по пр. Поштовий відсутні опалювальні прилади, наявні транзитні трубопроводи у кількості 13 шт довжиною по 2, 75 метри, прилад обліку відсутній (арк.с.28).
Сторони не заперечують того факту, що приміщення № 57 відключене від системи централізованого опалення. 
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що власниками багатоквартирного будинку №54 за адресою: пр. Поштовий, м. Кривий ріг, Дніпропетровська область або власником приміщення №57 та у вказаному будинку протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору на адресу позивача надсилалося рішення про обрання моделі договірних відносин.
З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 12834/15044 від 30.04.2024 про сплату заборгованості (арк.с.50).

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Статтями 525 і 526 ЦК України унормовано, що цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.       
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних     послуг,   зокрема, належать   послуги     з постачання теплової енергії.
Відповідно ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні     послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних             послуг   у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні             послуги   за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Пунктом 1 частини 2 статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач.
Надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; ліквідацію наслідків аварії (ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про житлово-комунальні     послуги" договори про надання комунальних     послуг,       у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з     виконавцями     комунальних     послуг,   мають бути укладені   виконавцями     відповідних комунальних   послуг   протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних  послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року було затверджено Правила надання послуги   з постачання теплової енергії та Типові договори про надання             послуги з постачання теплової енергії.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року, які набрали чинності 01.10.2021 року. Правила надання       послуги       з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання     послуги     з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року, викладено в новій редакції.
Відповідно до Правил № 830, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії, та індивідуальним і колективним споживачем,     який       отримує або має намір отримати     послугу     з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості       послуги,     одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Пунктом 13 вказаних Правил передбачено, що надання     послуги   здійснюється виключно на договірних засадах.
Послуга       надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання     послуги     відповідно до ст.ст. 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні     послуги".
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця     співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з     виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання   виконавцю     підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані     послуги,     факт отримання   послуги.
Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" закріплено права та основні обов`язки споживача теплової енергії,    яка     містить обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Згідно із ч. 7 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні     послуги" до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною, першою цієї статті, між     виконавцем     відповідної комунальної     послуги     та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Відповідно до     ч.ч.1, 2       ст. 633 ЦК України       публічним є договір, в     якому     одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання   послуг   кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування,  послуги  зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за     законом       надані відповідні пільги.
За приписами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином.
Відповідно п.п. 36, 37 Постанови КМУ №830 від 21.08.2019 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Отже, з 05.11.2021 року договірні відносини між КПТМ "Криворіжтепломережа" та Фізичною особою-підприємцем Найдьоновою Аллою Петрівною врегульовані Індивідуальним договором, текст якого розміщено на сайті КПТМ "Криворіжтепломережа", режим доступу http://kpts.dp.ua/dogovorte.php) про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021 року. Індивідуальний договір згідно з ч. 2 цього договору набув чинності після 30 днів з моменту розміщення його на офіційному веб-сайті Виконавця (КПТМ "Криворіжтепломережа"). Розміщення тексту договору на сайті виконавця було здійснено 05.10.2021.
Плата за теплопостачання визначається     відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 № 315.
Плата за абонентське обслуговування визначається відповідно до Закону України “Про житлово-комунальні послуги” ,   Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019р., Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №808 “Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг” із змінами згідно постанови КМУ від 01.09.2021 №928.
Відповідно до п.п.36, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 №830 “Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії” (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 №1022, споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа-підприємець Найдьонова Алла Петрівна (надалі-Відповідач), є власником нежитлового приміщення №57 загальною площею 232 кв. м. в багатоквартирному будинку №54 по пр. Поштовому, у м. Кривому Розі на підставі договору купівлі-продажу №738, виданого 20.07.2020 (арк.с.75).
Відповідно до акту обстеження від 04.05.2023 у нежитловому приміщенні № 57 в будинку 54 по пр. Поштовий відсутні опалювальні прилади, наявні транзитні трубопроводи у кількості 13 шт. довжиною по 2, 75 метри, прилад обліку відсутній (арк.с.28).
Сторони не заперечують того факту, що приміщення № 57 відключене від системи централізованого опалення .
Таким чином, відповідачу здійснюється нарахування за наданні послуги (МЗК+ЗПБ+транзити) відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та п. 24 Правил №830 від 21.08.2019 як споживачу з індивідуальною (автономною) системою опалення.
Враховуючи наведене, дії Позивача щодо виконання розподілу теплової енергії в багатоквартирному будинку та нарахувань за спожиті обсяги теплової енергії відповідають приписам чинного законодавства України.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.
Пунктом 45 договору визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу.  Нарахування  пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії, за наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженою належним чином.
Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати поставленої теплової енергії, позивач, з посиланням на п. 45 договору, нарахував пеню у розмірі 998,08 грн. за  загальний  період з 01.03.2024 по 22.07.2024.
Місцевим господарським судом  здійснено  перевірку наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що розрахунок є вірним, пеня розрахована відповідно до умов п. 45 договору, не суперечить вимогам наведених вище положень чинного законодавства, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З аналізу зазначеної норми випливає, що нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2024 по червень 2024 в розмірі 2 487,72 грн та 3% річних за період з 01.03.2024 по 22.07.2024 в розмірі 818,10 грн.
Судом першої інстанції  здійснено  перевірку виконаного позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, внаслідок якої встановлено, що розрахунки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, апеляційний суд констатує, що проведені позивачем розрахунки є арифметично вірними, тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.
Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: встановлення факту укладення між сторонами індивідуального договору, невиконання відповідачем зобов`язань в частині оплати наданих за цим договором послуг та ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, місцевий господарський суд, здійснивши перевірку нарахованих позивачем сум боргу, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що: «… Звертаю увагу суду на те, що у нежитловому приміщення розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Поштовий, будинок №54 нежитлове приміщення №57 відсутня централізована система постачання теплової енергії на підставі чого відповідачем не укладались з позивачем договори про постачання теплової енергії за вказаною адресою. Про існування або відсутність договорів про постачання теплової енергії між КПТМ «Криворіжтепломережа» та попередніми власниками даного приміщення відповідачу нічого не відомо. На момент укладання відповідачем договору купівлі-продажу, приміщення вже було від`єднано від системи централізованого постачання теплової енергії. В свою чергу, як діюче на момент виникнення спірних правовідносин, так і нині діюче законодавство не встановлює для відповідача обов`язку зберігати документи попередніх власників приміщення. Позивачем у даній справі не спростовано факту припинення постачання теплової енергії до приміщення відповідача, відсутності укладеного письмового договору, а також відсутності альтернативного опалення. 
Нежитлове приміщення, що належить відповідачу має автономне опалення, що підтверджується технічними характеристиками вказаного приміщення, запис про які відображено в графі 16 «Характеристики групи нежитлових приміщень» технічного паспорту нежитлового приміщення №57.
Позивач наголошує, що здійснював у будинок 54 по пр. Поштовому у м. Кривому Розі постачання теплової енергії, а відповідач отримував теплову енергію, так як нежитлове приміщення №57 вбудоване та не відокремлене від внутрішньобудинкового комплексу трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення вказаного багатоквартирного житлового будинку. 
Проте у Методиці використовується поняття «опалення місць загального користування». У формулі 24 методики визначено, що загальна площа місць загального користування та допоміжних приміщень (Sмзк та доп.пр) у будівлі/ будинку не залежить від наявності опалювальних приладів, окрім підвалів, техпідпіль та горищ. Тобто, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі не передбачає наявності фактично встановлених у таких місцях опалювальних приладів (радіаторів тощо), що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Беручи до уваги зазначені приписи законодавства, обов`язковою вимогою щодо віднесення місць загального користування та додаткових приміщень до опалювальних є фактична наявність у таких приміщеннях опалювальних приладів, що штучно нагрівають ці приміщення. …
… У даному випадку в нежитловому приміщенні відповідача відсутності опалювальні прилади у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, так як власник приміщення обладнав індивідуальною системою опалення, то забезпечує виконання вказаної норми Закону № 2119 за рахунок теплофізичних процесів передачі тепла від власної (індивідуальної) системи опалення до місць загального користування (за рахунок підігріву спільних огороджувальних конструкцій (стін), що примикають до таких приміщень). …» як такі, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм права з огляду на наступне:
Положеннями п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830 унормовано, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу №315. 
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». 
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. 
Згідно з пунктом 4 розділу I Методики розподілу №315 від 22.11.2018 встановлені загальні правила розподілу спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг, а саме підпунктом 1) передбачено - для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги. 
Пунктом 11 Розділу IV Методики розподілу №315 від 22.11.2018, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/ об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. 
Пунктом 8 Розділу IV Методики розподілу №315 від 22.11.2018 встановлено, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): 
- для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; 
- для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; 
- для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %. 
Отже, наявність опалювальних приладів в місцях загального користування та допоміжних приміщеннях в багатоквартирному будинку №54 по пр. Поштовому на розподіл обсягу теплової споживання теплової енергії на опалення будівлі (9-ти поверхової) не впливає.
При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність опалювальних приладів в нежитловому приміщенні відповідача не спростовує висновків суду першої інстанції в частині того, що приміщення Відповідача вбудоване у загальний будинок та     обсяги споживання теплової енергії, у такому випадку, визначаються чинним законодавством і , відповідно, наявності у відповідача обов`язку з оплати наданих послуг на вказаний об`єкт за надану теплову енергію на опалення місць загального користування (МЗК) та витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Доводи скаржника в частині непідсудності даної справи господарському суду, а саме: «… Позивачем не доведено використання відповідачем нежитлового приміщення для підприємницької діяльності. Предметом позовних вимог є стягнення з Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни заборгованості з оплати послуг за спожиту теплову енергію по опаленню належного їй нежитлового приміщення. У даному спорі вказана особа виступає як фізична особа власник нежитлового приміщення, а не суб`єкт підприємницької діяльності. Відповідач вважає, що справа №904/3652/24 не підсудна господарському суду…
… Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги з постачання теплової енергії, посилаючись на те, що між сторонами існують правовідносини з надання та споживання комунальних послуг. 
Докази використання відповідачем спірного нежитлового приміщення саме у підприємницькій діяльності у справі відсутні і це не впливає на правовий статус його як власника вказаного об`єкта нерухомого майна, набутого ним у власність саме як фізичною особою. 
Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізичну особу-підприємця та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця, а лише встановлює, що остання відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. 
Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи- підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у власності фізичної особи. 
У даному випадку власником нежитлового приміщення і споживачем комунальних послуг є Найдьонова А.П., як фізична особа. 
Відповідач наголошує на тому, що якщо стороною спору про надання комунальних послуг є громадянин, як фізична особа - власник об`єкта нерухомого майна, який має статус суб`єкта підприємницької діяльності, і якщо немає доказів використання його майна у господарській діяльності, це зумовлює наслідки у вигляді зміни юрисдикційності такої справи і відповідно закриття провадження у ній, оскільки на час відкриття господарським судом провадження розгляд цієї справи належав до повноважень суду цивільної юрисдикції, тому що у цьому спорі вказана особа виступає як фізична особа - власник нерухомого майна, а не суб`єкт підприємницької діяльності. 
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №920/50/19. 
Проте, при розгляді даної справи судом першої інстанції грубо порушена вищевказана норма, оскільки судом не з`ясовані всі обставини справи, судове рішення не містить належного обґрунтування, надаючи перевагу виключно позиції Позивача, суд повністю проігнорував пояснення Відповідача, які базуються на належних та допустимих доказах. …» відхиляються колегією суддів, враховуючи наступне:
Згідно з частиною дев`ятою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. 
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Такий підхід Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи-підприємця і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц; від 24 квітня 2018 року у справі №303/5186/15-ц; від 15 травня 2019 року у справі №904/10132/17; від 21 вересня 2019 року у справі №922/4239/16; від 03 липня 2019 року у справі №916/1261/18; від 09 жовтня 2019 у справі №209/1721/14-ц та інших. 
Отже, з моменту державної реєстрації ФО-П фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як ФОП. 
Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. 
Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 263/2359/19, від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 та інших. 
З інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником нежилого приміщення №57, площею 232 кв.м, вбудованого в перший поверх 5-поверхового житлового будинку №54, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Поштовий, є Найдьонова Алла Петрівна, як фізична особа.
Згідно інформації з порталу Мінстерства Юстиції України https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result, відповідач Фізична особа-підприємець Найдьонова Алла Петрівна здійснено запис про проведення державної реєстрації - 15.07.2020 року. 
КВЕДами діяльності відповідача є: - 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; - 77.12. Надання в оренду вантажних автомобілів; - 47.11. Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; - 56.10. Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування та інші. 
За доводами позивача, нежитлове приміщення №57 в буд. 54 по пр. Поштовий використовується в господарській діяльності як громадська їдальня.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є  більш вірогідними,  ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів доходить висновку, що докази, наявні в матеріалах справи  підтверджують факт придатності та використання відповідачем нежитлового приміщення, розташованого за адресою: будинок 54 прим. 57 по пр. Поштовому в м. Кривому Розі, Дніпропетровська області саме з комерційною метою та у підприємницькій діяльності.
Відтак, обставини, на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 у справі №904/3652/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи – підприємця Найдьонової Алли Петрівни на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Найдьонової Алли Петрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 у справі №904/3652/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024  – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн покласти на Фізичну особу-підприємця Найдьонову Аллу Петрівну.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено  статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                   М.О. Дармін

Суддя                                                                       О.В. Чус

Суддя                                                                       І.М. Кощеєв