ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/10353/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області    
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 24.01.2025 року, (суддя суду першої інстанції Маковська О.В.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/10353/24  за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
          22.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          -визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №212450013176 від 13.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 05.03.2024 за віком, зарахувавши періоди роботи з 17.02.1987 по 14.10.1995 у радгоспі “Україна”, з 26.04.1996 по 30.06.2000 у Селянському (фермерському) господарстві “ГОРИЗОНТ-1”.
В обґрунтування позову зазначено, про безпідставність відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності до страхового стажу з підстав недоліків у заповненні трудової книжки та відсутності даних в реєстрі застрахованих осіб, що призвело до відмови у призначенні пенсії.
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 24.01.2025 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №212450013176 від 13.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати періоди роботи з 17.02.1987 по 14.10.1995 та з 26.04.1996 по 30.06.2000 до страхового стажу та призначити ОСОБА_1 з 05.03.2024 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. В решті позовних вимог – відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в трудовій книжці позивача наявні неточності, які унеможливлюють зарахування періоди роботи з 17.02.1987 по 14.10.1995 та з 26.04.1996 по 30.06.2000 до страхового стажу, для умов призначення пенсії.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на останню, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою (довідка від 02.05.2022 №1242-5001488009) та 05.03.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка відповідно до принципу екстериторіальності передана на розгляд до ГУ ПФУ в Тернопільській області.
За результатами розгляду заяви, ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення від 13.03.2024 №212450013176 про відмову у призначенні пенсії.
У рішенні вказано, що вік заявника – 62 роки 04 місяців.
Відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
За відсутності страхового стажу роботи 28 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період 01 січня 2024 по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років, або після досягнення 65 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2026 по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.
Страховий стаж особи становить 15 років 04 місяці 11 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу не враховано:
період 17.02.1987 по 14.10.1995, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення;
період роботи в селянському фермерському господарстві “Горизонт-1” з 26.04.1996 по 30.06.2000, оскільки згідно статті 28 Закону України “Про селянське (фермерське) господарство” та статті 34 Закону України “Про фермерське господарство” час роботи у селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до стажу роботи на підставі страхових внесків на соціальне страхування або за даними, які наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Зокрема, період з 01.01.2001 обчислено згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що певні недоліки у заповненні трудової книжки позивача, не позбавляють останнього права на отримання гарантованих пенсійних виплат, а відповідач, в разі наявності сумнівів в тих чи інших документах, не позбавлений права перевірити інформацію, яка у них зазначена, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058. Також суд вказав, що несплата роботодавцем страхових внесків за позивача не може слугувати позбавленню ОСОБА_1 пенсії в силу Закону.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058).
Відповідно до частин 1 – 3 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637 передбачено що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Згідно з статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Так, пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд першої інстанції правильно звернув увагу відповідача, що певні недоліки у заповненні трудової книжки позивача, не позбавляють останнього права на отримання гарантованих пенсійних виплат, а відповідач, в разі наявності сумнівів в тих чи інших документах, не позбавлений права перевірити інформацію, яка у них зазначена, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058.
Суд зазначає, що згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, відповідач в межах своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до стажу позивача.
Суд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи. 
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 26.04.1996 по 30.06.2000, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із статтею 20 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Суд зазначає, що невиконання обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позбавляє позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а вказані обставини не можуть бути підставою для незарахування до страхового стажу позивачу спірного періоду, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування рішення суду – відсутні.
          Керуючись ст. ст.  243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ: 
          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області  – залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2025   року в адміністративній справі №160/10353/24  – залишити без задоволення.
          Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай