ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/17380/19                Головуючий суддя І інстанції Грищенко І. О.
Провадження № 22-ц/818/29/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: іпотечного кредиту

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2025 року                                                                           м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Курила О.М., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Холод М.В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Приватні інвестиції” на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року, ухвалене суддею Аркатовою К.В., по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Приватні інвестиції” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки,
В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі – ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 21 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі – ПАТ «Кредобанк», банк), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № А020196 (Ф2329/08-08), за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 94 600 доларів США зі сплатою 15,2 % річних з терміном погашення до 20 серпня 2029 року.
21 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній на забезпечення вказаного кредитного зобов`язання передав в іпотеку банку належне йому майно – квартиру АДРЕСА_1 .
Між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу від 29 листопада 2011 року та договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 16 грудня 2011 року, за умовами яких ПАТ «Кредобанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права вимоги за кредитним договором від 21 серпня 2008 року та договором іпотеки від 21 серпня 2008 року, укладеними з ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня
2012 року у справі № 2-1078/11 позов ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08) у загальному
розмірі 147 250,15 доларів США, що еквівалентно 1 174 835,32 грн.
04 червня 2013 року Червонозаводський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 2-2933/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Кредобанк» вказаної заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08).
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року
у справі № 646/6740/13-ц заяву ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено, замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими листами
№ 2-2933/2011, виданими 04 червня 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова.
Виконавчий лист від 04 червня 2013 року № 2-2933/2011 пред`явлено до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та 28 січня 2016 року відкрито виконавче провадження №49941084, замінено стягувача з ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».
Оскільки заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова
від 20 вересня 2012 року у справі № 2-1078/11 виконано не було, кредит
не погашено, тому ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» прийнято рішення задовольнити вимоги за кредитним договором у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з пунктами 5.3, 5.4 договору іпотеки.
Проте з інформаційної довідки від 24 червня 2019 року з відомостей про реєстрацію права власності на предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно товариство довідалося, що предмет іпотеки: квартира
 АДРЕСА_1 належить не іпотекодавцю
 ОСОБА_1 , а іншій особі – ОСОБА_2 . Підставою виникнення
права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 4960,
виданий 27 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л. П.
Таким чином, ОСОБА_1 відчужив предмет іпотеки без згоди товариства, як іпотекодержателя, що свідчить про порушення положень частини третьої статті 9 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 586 ЦК України та
пунктів 4.1.4, 4.1.5 договору іпотеки. Крім того, зміна власників спірного нерухомого майна відбувалась всупереч наявності записів про заборону відчуження і про іпотеку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та державному реєстрі іпотек.
Вважав, що відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» зобов`язання іпотекодавця за договором іпотеки перейшли до ОСОБА_2 , як нового власника предмета іпотеки, проте відповідачі цього факту не визнають.
З врахуванням викладеного ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» просило суд визнати за товариством права іпотекодержателя, які визначені положеннями закону та умовами договору іпотеки від 21 серпня 2008 року, у тому числі право задовольнити свої вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором
від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки — квартиру АДРЕСА_1 . У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед товариством за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08) у розмірі 147 250,15 доларів США, що еквівалентно 3 632 639,55 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 серпня 2008 року на вищевказану квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року у складі судді Аркатової К. В. у задоволенні позову ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове. Позов ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено. Визнано за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права іпотекодержателя за договором іпотеки від 21 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Некрасовою Н. А., зареєстрованого в реєстрі за № 1826, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , стосовно іпотечного майна – квартири АДРЕСА_2 .
Звернуто стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 21 серпня 2008 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,3 кв. м, житловою площею 28,3 кв. м, що належить ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» шляхом продажу на прилюдних торгах у порядку примусового виконання рішення, в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 01 серпня 2008 року № А020196 (Ф2329/08-08) у розмірі 147 250,15 доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у сумі 4 405 грн з кожного.
Зупинено виконання постанови суду у частині реалізації предмета іпотеки на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд не взяв до уваги, що ТОВ ФК «Приватні Інвестиції» є правонаступником АТ «Кредобанк» у зв`язку з укладенням Договору Факторингу». Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.09.2012 року по справі № 2-1078/11 з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" стягнуто заборгованість за кредитним договором № А020196 (Ф 2329/08-08) від 21 серпня 2008 року в загальному розмірі 147 250,15 дол. США, що в еквіваленті становить 1 174 835 гривень 32 коп. На примусове виконання даного рішення видано виконавчий лист. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.08.2013 року по справі № 646/6740/13-ц замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими листами №2-2933/2011, виданими 4 червня 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова.
Виконавчий лист №2-2933/2011 від 04.06.2013 року пред`явлено до Червонозаводського ВДВС Харківського міського управління юстиції та 28.01.2016 року відкрито виконавче провадження №49941084, замінено стягувана з ПАТ "КРЕДОБАНК" на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції». 
Оскільки рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.09.2012 року виконано не було, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» прийнято рішення задовольнити вимоги за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки шляхом застосування позасудового врегулювання на предмет іпотеки згідно п.п. 5.3, 5.4 договору іпотеки. 
З метою вищевказаного та отримання відомостей про реєстрацію права власності на предмет іпотеки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно представником ТОВ «ФК “Приватні інвестиції» отримано інформаційну довідку № 171439419 від 24.06.2019 року, та виявлено, що предмет іпотеки: двокімнатна квартира, загальною площею 42,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить не іпотекодавцю ОСОБА_1 , а іншій особі ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 4960, виданий 27.12.2013, видавник: Гуменна Л.П., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу. Тобто, ОСОБА_1 відчужив (продав) предмет іпотеки ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, а ОСОБА_2 набув право власності на це нерухоме майно, без згоди іпотекодержателя (ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»), що суперечить вимогам ч.3 ст.9 Закону України “Про іпотеку”, ч.2 ст.586 ЦК України та умовам п.п. 4.1.4, 4.1.5 договору іпотеки. Крім того, зміна власників зазначеного нерухомого майна відбувалась всупереч наявності записів про заборону відчуження та іпотеку в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та державному реєстрі іпотек.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Василенко Т.В. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що матеріали не містять доказів того, що у ОСОБА_1 виникло право влансості на квартиру АДРЕСА_1 , також не надано доказів що зазначена квартири стала предметом іпотеки.
Вказує, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем за відплатним договором, суд дійшов правильного висновку, що придбана ним квартира не може бути витребувана у нього.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Скарга розглядається судом апеляційної інстанції другий раз.
Постановою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 було задоволено частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 06 червня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При цьому касаційний суд навів наступні мотиви свого рішення, які є обов`язкові при повторному розгляді скарги.
«Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема
в позасудовому порядку, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.
У справі з належною позовною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44 гс 20).
Оскільки боржником зобов`язання за кредитним договором, як і рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, то позивач звернувся до суду з позовом про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Апеляційний суд не врахував що дія інституту позовної давності є проявом принципу правової визначеності, який забезпечує стабільність цивільних відносин у суспільстві, проте у правовідносинах, які виникли між сторонами, відсутні правові підстави для його не застосування, що буде свідчити про порушення прав відповідача та вимог правової визначеності.
20 вересня 2012 року заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі № 2-1078/11 позов ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08) у загальному розмірі 147 250,15 доларів США, що еквівалентно 1 174 835,32 грн.
У листопаді 2019 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», яке є правонаступником ПАТ «Кредобанк», звернулося до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки».

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, відповідачів та представника третьої особи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Наведеним вимогам рішення суду не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, що у ОСОБА_1 виникло право власності квартиру АДРЕСА_1 . 
Також, відсутні докази того, що квартира АДРЕСА_1 стала предметом іпотеки, оскільки не надано доказів того, що вона належала ОСОБА_1 на праві власності. Крім того, станом на день звернення з позовом ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання всіх прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на 08.11.2019 року, позовна давність за цією вимогою спливла, що є також підставою для відмови у задоволенні позову.
Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання – звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема
в позасудовому порядку, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.
У справі з належною позовною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44 гс 20).
Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № А020196 (Ф2329/08-08), за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 94 600 доларів США зі сплатою 15,2 % річних з терміном погашення до 20 серпня 2029 року.
21 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній на забезпечення вказаного кредитного зобов`язання передав в іпотеку банку належне йому майно – квартиру АДРЕСА_1 .
Між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу від 29 листопада 2011 року та договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 16 грудня 2011 року, за умовами яких ПАТ «Кредобанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права вимоги за кредитним договором від 21 серпня 2008 року та договором іпотеки від 21 серпня 2008 року, укладеними з ОСОБА_1 .
Отже, відповідно до положень статей 512-514, 516 ЦК України ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» набуло право вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 серпня 2008 року.
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2012 року у справі № 2-1078/11 позов ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08) у загальному розмірі 147 250,15 доларів США, що еквівалентно 1 174 835,32 грн.
04 червня 2013 року Червонозаводський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 2-2933/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» вказаної заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08).
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року у справі № 646/6740/13-ц заяву ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено, замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими листами № 2-2933/2011, виданими 04 червня 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова.
Виконавчий лист від 04 червня 2013 року № 2-2933/2011 пред`явлено до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та 28 січня 2016 року відкрито виконавче провадження №49941084, замінено стягувача з ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».
Позивач вказував про те, що оскільки заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2012 року у справі № 2-1078/11 виконано не було, кредит не погашено, тому ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» прийнято рішення задовольнити вимоги за кредитним договором у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з пунктами 5.3, 5.4 договору іпотеки.
Відповідно до інформаційної довідки від 24 червня 2019 року з відомостей про реєстрацію права власності на предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1 належить  ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 4960, виданий 27 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л. П.
Отже, боржником зобов`язання за кредитним договором, як і рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, то позивач звернувся до суду з позовом про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Доводи сторони відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту свого права не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, тому з урахуванням правових висновків, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44 гс 20) та обов`язкових для застосування при повторному розгляді скарги мотивів скасування постанови Харківського апеляційного суду від 06 червня 2023 року по даній справі - колегія суддів відхиляє.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.
З відомостей про реєстрацію права власності на предмет іпотеки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно убачається, що предмет іпотеки: двокімнатна квартира, загальною площею 42,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить не іпотекодавцю ОСОБА_1 , а іншій особі ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер: 4960, виданий 27.12.2013, видавник: Гуменна Л.П., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу.
Станом на момент придбання 27.12.2013 року квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 і до теперішнього часу обтяженого щодо зазначеного майна знято не було.
Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.
Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення – захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України, згідно із частиною четвертою якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Отже, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але згідно з положеннями частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.
При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.
Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50 гс 20).
У грудні 2022 року представником ОСОБА_2 – Василенко Т. В. подано до суду першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 117, т. 2).
Так, судом встановлено, що 20 вересня 2012 року заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі № 2-1078/11 позов ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № А020196 (Ф 2329/08-08) у загальному розмірі 147 250,15 доларів США, що еквівалентно 1 174 835,32 грн.
У листопаді 2019 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», яке є правонаступником ПАТ «Кредобанк», звернулося до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року у справі № 646/6740/13-ц заяву ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» задоволено, замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчими листами № 2-2933/2011, виданими 04 червня 2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова.
Виконавчий лист від 04 червня 2013 року № 2-2933/2011 пред`явлено до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та 28 січня 2016 року відкрито виконавче провадження № 49941084, замінено стягувача з ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».
Отже, посилання ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на те, що про порушення своїх прав вони довідались лише 24 червня 2019 року спростовуються встановленими по справі обставинами, а саме тим, що у зв`язку з пред`явленням позову про стягнення заборгованості ПАТ «Кредобанк» змінив трок виконання основного зобов`язання відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. З моменту набрання чинності рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.09.2012 у справі №2-1-78/11 почався перебіг позовної давності за договором іпотеки. Окрім цього з червня 2013 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було відомо про наявність рішення та виконавчого провадження, а з позовом ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» звернувся лише 08 листопада 2019 року. 
Наведене свідчить про те, що на день звернення до суду з цим позовом вже сплив загальний трирічний строк позовної давності, тому відповідно до норми ч. 4 ст. 267 ЦК України слід задовольнити заяву представником ОСОБА_2 – Василенко Т. В. про застосування її наслідків та відмовити у позові саме з цих підстав.
У зв`язку з цим та відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне змінити мотиви, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» залишено без задоволення, то, тому витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 понесені ОСОБА_2 та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 112821 грн 20 коп. підлягають стягненню з ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на користь ОСОБА_2 . 
Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Приватні інвестиції” задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року змінити.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Приватні інвестиції” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити з мотивів викладених у редакції цієї постанови.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" на користь ОСОБА_2 витрати на відшкодування правової допомоги у розмірі 12000 грн та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 112821 грн 20 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 червня 2025 року.
       
Головуючий                                                         В.Б. Яцина

Судді колегії                                                           О.М.Курило

                                                                       Ю.М. Мальований