ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року 
м. Черкаси 

Справа № 712/4626/24		
Провадження № 22-ц/821/1065/25		
Категорія: 305010900 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –  Василенко Л. В.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Архипенка Олександра Анатолійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 11 668,27 грн, моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 10 000,00 грн та стягнути витрати на сплату судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.07.2023 о 15:30 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Nissan» модель «Qashqai», номерний знак НОМЕР_1 , у м. Черкаси, рухаючись в напрямку з вулиці Надпільної до вулиці Смілянської, здійснив наїзд на транспортний засіб марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Внаслідок ДТП автомобіль марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , отримав механічні ушкодження.
19.07.2023 на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно складено та підписано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому ОСОБА_2 визнав себе винним у дорожньо-транспортній пригоді. Крім того, відповідач написав розписку, в якій зобов`язувався оплатити вартість ремонту автомобіля позивача після отримання коштів від страхової компанії, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача. 
Згідно полісу № 214524808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди 19.07.2023 цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна»; забезпечений транспортний засіб марки «Nissan» модель «Qashqai», номерний знак НОМЕР_1 , розмір франшизи 3 200 грн; страхова сума на одного потерпілого :
- за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн;
- за шкоду, заподіяну майну, - 160 000 грн;
19.07.2023 ОСОБА_1 звернулась з повідомленням № 108202 про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та заявою на виплату та щодо узгодження суми страхового відшкодування.
Згідно розрахунку суми страхового відшкодування №00000019434 від 08.08.2023, здійсненого ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі розрахункової калькуляції, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача визначено у розмірі 76 669,61 грн, однак, розмір страхового відшкодування зменшений на 38 813,88 грн з урахуванням коефіцієнту зносу складових транспортного засобу та розміру франшизи - 3 200,00 грн.
Враховуючи викладене, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснено виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 34 655,73 грн згідно платіжної інструкції № 20301 від 11.08.2023.
ФОП ОСОБА_4 виконано відновлювальний ремонт автомобіля позивача; згідно рахунку-фактури № 2607 від 26.07.2023 вартість виконаних робіт становить 46 324,00 грн.
Згідно акту виконаних робіт від 22 серпня 2023 року №2208 автомобіль марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак НОМЕР_2 , відновлено повністю; оплату вартості відновлювального ремонту автомобіля здійснено в повному обсязі згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №26 від 24.08.2023 в сумі 46 324,00 грн.
Враховуючи викладене, позивачу не відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 11 668,27 грн – 34 655,73 грн (виплачене страхове відшкодування)).
На неодноразові звернення ОСОБА_2 та вимоги до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 11 668,27 грн, відповідачем було відмовлено і різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування в розмірі 11 668,27 грн до цього часу не відшкодовано.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 19.07.2023, яку останньою оцінено в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2025 рокупозовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 363,36 грн, а всього 3 363,36 грн. 
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що 19.07.2023 позивачем була підписана заява на виплату шкоди в якій страховик та потерпіла особа досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування в розмірі 34 655,73 грн.
Зазначив, що в судовому засіданні позивачем підтверджено, що в ході відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак НОМЕР_2 , заміна складових та запасних частин вказаного автомобіля не здійснювалась взагалі, а виключно виконувались ремонті роботи, з огляду на це, підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу та стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту в частині заміни запасних частин та складових частин автомобіля і фактично виплаченим стартовиком страховим відшкодуванням відсутні.
Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність проведення відновлюваного ремонту на суму 26 211,76 грн та причинно-наслідковий зв`язок між виконаними в цій частині відновлювальними роботами та дорожньо-транспортною пригодою яка відбулась 19.07.2023.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі 10 000 грн, а доводи позивача щодо погіршення стану її здоров`я, неможливості відпочинку та ін. не підтверджені жодними доказами.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2025 рокузаяву представника позивача – адвоката Архипенка О. А. про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 2 500 грн.
В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

01.05.2025, не погоджуючись з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2025 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Архипенко О. А. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у своєму рішенні неправомірно зазначив про те, що позивачем не заявлені позовні вимоги про виплату франшизи в розмірі 3 200 грн, що не відповідає дійсності, оскільки позивач неодноразово наголошувала в судовому засіданні, що сума матеріальної шкоди, заявлена до стягнення (11 668,27 грн), включає франшизу, яка не була компенсована страховиком.
Вказав, що суд першої інстанції у своєму рішенні визнав за належне застосування страховою компанією коефіцієнту зносу до вартості запасних частин, але при цьому проігнорував той факт, що різниця між страховим відшкодуванням та фактичною вартістю ремонту стосується саме вартості робіт, а не запасних частин.
Щодо висновку суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність проведення відновлювального ремонту на суму, яка перевищує розрахунок страхової компанії, зазначив, що позивачем було додано акт виконаних робіт, наряд-замовлення, квитанція про оплату послуг ремонту та свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_4 , проте суд безпідставно знехтував вказаними доказами, порушуючи принцип об`єктивності та неупередженості. 
Також, судом першої інстанції проігнорований той факт, що відповідач на місці ДТП власноручно написав розписку, в якій зобов?язувався оплатити вартість ремонту автомобіля позивачки після отримання коштів від страхової компанії. 
Зазначив, що визначаючи розмір моральної шкоди в розмірі 3 000 грн, суд першої інстанції не врахував тривалість періоду, протягом якого позивач була позбавлена можливості використовувати свій автомобіль, не взяв до увагу зухвалу поведінку відповідача, який відмовився добровільно відшкодовувати завдану шкоду, а також проігнорував негативний вплив на психоемоційний стан позивача, причинений як самим фактом ДТП, так і необхідністю тривалого відновлення порушеного права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що 19.07.2023 на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно складено та підписано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому ОСОБА_2 визнав себе винним у дорожньо-транспортній пригоді (а.с.5).
Згідно полісу № 214524808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди 19.07.2023 цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна»; забезпечений транспортний засіб марки «Nissan» модель «Qashqai», номерний знак НОМЕР_1 , розмір франшизи 3 200 грн; страхова сума на одного потерпілого :
- за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн;
- за шкоду, заподіяну майну, - 160 000 грн; (а.с. 62).
19.07.2023 ОСОБА_1 звернулась з повідомленням № 108202 про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та заявою на виплату та щодо узгодження суми страхового відшкодування (а.с. 5 зворотній бік).
25.07.2023 був проведений огляд автомобіля марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак  НОМЕР_2 , за участю представника ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та довіреної особи Горкун О. В., що підтверджується протоколом № 1 огляду колісного транспортного засобу (а.с. 116).
08.08.2023 ПрАТ « СК «Євроінс Україна» (із застосуванням системи AZT з даними AUDATEX) складено ремонтну калькуляцію № 108202, згідно якої вартість запасних частин та малоцінних деталей становить 56 557,37 грн; вартість робіт становить 7 290 грн; вартість фарбування становить 12 822,24 грн (а.с. 22 зворотній бік – 23). 
Згідно розрахунку суми страхового відшкодування №00000019434 від 08.08.2023, здійсненого ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі розрахункової калькуляції, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача визначено у розмірі 76 669,61 грн, однак, розмір страхового відшкодування зменшений на 38 813,88 грн з урахуванням коефіцієнту зносу складових транспортного засобу та розміру франшизи - 3 200 грн.
Заявою від 19.07.2023 позивачем та страховиком - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» був узгоджений розмір страхового відшкодування в розмірі 34 655, 73 грн, що розрахований: 37 855,23 грн (розмір матеріального збитку) за вирахуванням 3 200,00 грн (франшиза) (а.с. 24 зворотній бік) 
Згідно платіжної інструкції № 20301 від 11.08.2023 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило виплату узгодженого з позивачем страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 34 655,73 грн (а.с. 146 зворотній бік).
З копії наряду замовлення (рахунку - фактури №2607 від 26.07.2023) вбачається, що вартість робіт, пов`язаних з проведенням відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак  НОМЕР_2 , становить 46 324,00 грн (а.с.10).
Згідно акту виконаних робіт (рахунку фактури №2208 від 22.08.2023), в якому зазначений перелік робіт, проведених виконавцем, автомобіль марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак  НОМЕР_2 , відновлено повністю (а.с.11).
Відповідно до квитанції з прибуткового касового ордера № 23 від 24.08.2023 виданої ПП ОСОБА_4 , від ОСОБА_3 прийнято оплату за ремонт авто в сумі 46 324,00 грн (а.с. 12).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції дослід жує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Представником ОСОБА_1 – адвокатом Архипенко О. А. подано апеляційну скаргу на рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2025 року. 
       Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, як винуватця ДТП щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної даною пригодою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України  від 07.03.1996 № 85/96-ВР «Про страхування» (далі Закону № 85/96-ВР)).
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону № 1961-IV).
Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ч. 16 ст. 9 Закону № 85/96-ВР).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18 зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови).
Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ч. 18 ст. 9 Закону № 85/96-ВР ).
Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (п.12.1ст. 12 Закону № 1961-IV).
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону № 1961-IV).
З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають - докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що 19.07.2023 о 15:30 у м. Черкаси в напрямку з вулиці Надпільної до вулиці Смілянської сталасядорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Nissan» модель «Qashqai», номерний знак  НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак  НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_3 з вини відповідача  ОСОБА_2 .
Внаслідок ДТП автомобіль марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , отримав механічні ушкодження.
19.07.2023 на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільно складено та підписано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, в якому ОСОБА_2 визнав себе винним у дорожньо-транспортній пригоді.
Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що підтверджується копією полісу № 214524808 від 11.05.2023. Згідно даного полісу розмір франшизи становить 3 200,00 грн; страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 320 000 грн; за шкоду, заподіяну майну – 160 000 грн.
ПрАТ «СК «Євроінс Україна», як страховиком винної особи було визначено та виплачене ОСОБА_1 відшкодування у страховій справі № 108202/1 на підставі наступних документів.
Відповідно до копії ремонтної калькуляції № 108202 від 08.08.2023 вартість ремонту автомобіля марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак  НОМЕР_2 становить 76 669,61 грн. 
Як вбачається з розрахунку суми страхового відшкодування № 00000019434, ліміт відповідальності страховика становить 160 000 грн, сума франшизи – 3 200,00 грн, коефіцієнт фізичного зносу 0, 70 в грошовому виразі становив 38 813,88 грн. З огляду на це, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило перерахунок та визначило суму страхового відшкодування у розмірі – 34 655,73 грн.
Заявою від 19.07.2023 позивачем та страховиком - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» був узгоджений розмір страхового відшкодування в розмірі 34 655, 73 грн, що розрахований: 37 855,23 грн (розмір матеріального збитку) за вирахуванням 3 200,00 грн (франшизи). 
Згідно платіжної інструкції № 20301 від 11.08.2023 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило виплату  страхового відшкодування на користь  ОСОБА_1 в розмірі 34 655,73 грн.
З огляду на викладене, сума відшкодування майнової шкоди потерпілому ОСОБА_1 , яка здійснена страховиком, становить 34 655,73 грн. 
Загальний розмір майнової шкоди, про стягнення якої просить позивач, не перевищує ліміт відповідальності страховика.
Аналізуючи вимоги позовної заяви, наявні в матеріалах справи докази та доводи апеляційної скарги, в частині стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, колегія суддів враховує наступне.
Позивачем з урахуванням того, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 34 655,73 грн, а ФОП ОСОБА_4 виконано повністю відновлювальний ремонт автомобіля позивача згідно рахунку-фактури № 2607 від 26.07.2023 на суму 46 324,00 грн, заявлено вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди  в розмірі 11 668,27 грн (з розрахунку 46 324,00 грн – 34 655,73 грн (виплачене страхове відшкодування)).
Позивачем в підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди в зазначеному розмірі та на підтвердження факту виконаних робіт по ремонту автомобіля надано наряд замовлення (рахунок - фактура № 2607 від 26.07.2023), акт виконаних робіт (рахунок - фактура № 2208 від 22.08.2023) та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 23 від 24.08.2023 на суму 46 324,00 грн видану ФОП ОСОБА_4 .
Водночас, аналізуючи надані позивачем в підтвердження заявлених вимог докази, суд першої інстанції встановив наступне.
Відповідно до копії ремонтної калькуляції страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна» № 108202 від 08.08.2023 вартість ремонту автомобіля становить 76 669,61 грн, з яких вартість запасних частин та малоцінних деталей становить 56 557,37 грн, вартість робіт становить 7 290 грн; вартість фарбування становить 12 822,24 грн.
Як вбачається з розрахунку суми страхового відшкодування № 00000019434, вартість робіт становить 11 890 грн, вартість матеріалів – 9 331,21 грн, вартість складових – 55 448,40 грн, вартість відновлювального ремонту – 76 669,61 грн, коефіцієнт фізичного зносу 0,70 в грошовому виразі становив 38 813,88 грн та 3 200,00 – сума франшизи. З огляду на це, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило перерахунок та визначило суму страхового відшкодування у розмірі – 34 655,73 грн.
За викладеного суд першої інстанції встановив, що вартість робіт, пов`язаних із здійсненням відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan» модель «Teana»номерний знак НОМЕР_2 , згідно розрахунку страховика ПрАТ СК «Євроінс Україна» становить 20 112,24 грн (загальна сума вартості робіт 7 290 грн + загальна сума вартості фарбування 12 822,24 грн).
Заявою від 19.07.2023 позивачем та страховиком - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» був узгоджений розмір страхового відшкодування в розмірі 34 655, 73 грн, що розрахований: 37 855,23 грн (розмір матеріального збитку) за вирахуванням 3 200,00 грн (франшизи). 
При вирішенні спору судом першої інстанції було враховано відсутність зі сторони ОСОБА_1 заперечень щодо  правильності  складених  ПрАТ СК «Євроінс Україна» ремонтної калькуляції та інших документів щодо ДТП, яка відбулась 19 липня 2023 року (страхова справа № 108202/1), здійснених ПрАТ СК «Євроінс Україна» розрахунків, та правильності розміру виплаченого ПрАТ СК «Євроінс Україна» страхового відшкодування.
Таким чином, вартість робіт, виконання яких є необхідним для здійснення відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan» модель «Teana», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкоджень, отриманих саме в ДТП 19 липня 2023 року, згідно розрахунку ПрАТ СК «Євроінс Україна», складеного страховиком за результатами огляду вказаного транспортного засобу, проведеного 08 серпня 2023 року, становить 20 112,24 грн, що на 26 211,76 грн (46 324 грн вартість робіт згідно наряд замовлення та акту виконаних робіт, складених ФОП Жовнір - 20 112,24 грн вартість робіт та фарбування згідно матеріалів страхової справи № 128202/1) перевищує зазначену у складених ФОП Жорін документах.
При цьому, судом першої інстанції, враховуючи заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог викладене у відзиві на позовну заяву, було роз`яснено можливість вирішення встановлених розбіжностей призначенням судової експертизи в тому числі і для визначення вартості відновлювального ремонту та його складових.
Водночас позивачем було надано суду письмові заперечення проти призначення судової експертизи, в яких останній категорично заперечив проти призначення судової експертизи, наполягав на розгляді справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, підтвердив правильність складених ПрАТ СК «Євроінс Україна» документів та розрахунків.
Згідно платіжної інструкції № 20301 від 11.08.2023 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило виплату  страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 34 655,73 грн.
З огляду на викладене, сума відшкодування майнової шкоди потерпілому, яка здійснена страховиком, становить 34 655,73 грн. Загальний розмір майнової шкоди, про стягнення якої просить позивач, не перевищує ліміт відповідальності страховика.
Суд першої інстанції, встановивши, що в ремонтну калькуляцію страховиком ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було включено вартість запасних частин та малоцінних деталей, однак в наслідок проведеного ремонту заміна складових та запасних частин належного позивачу автомобіля не здійснювалась, а були виконані виключно ремонтні роботи, отже підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу відсутні, авимога позивачем про стягнення розміру франшизи не заявлялась, дійшов висновку про відмову в стягненні матеріальної шкоди.
Крім того, враховуючи позицію відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними, допустимими доказами необхідність проведення відновлювального ремонту на суму 26 211,76 грн та причинно-наслідокий зв`язок між виконаними в цій частині відновлювальними роботами та дорожньо-транспортною пригодою яка відбулась 19 липня 2023 року.
З огляду на встановлені у справі обставини суд першої інстанції зробив обґрунтований  висновок в тій частині, що в ремонтну калькуляцію страховиком ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було  включено вартість запасних частин та малоцінних деталей, водночас в результаті проведеного ремонту заміна складових та запасних частин автомобіля не здійснювалась, а були виконані виключно ремонтні роботи, і що позивачем не доведено необхідність проведення відновлювального ремонту на суму 26 211,76 грн, яка перевищує виплачене страхове відшкодування.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в стягненні франшизи з тих підстав, що така вимога позивачем не заявлялась.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме особа яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».
Так позивач звернувся з вимогою про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11 668,27 грнякий він витратив на відновлювальний ремонт.
Суд першої інстанції встановив, що згідно полісу № 214524808 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди 19.07.2023 цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна»; забезпечений транспортний засіб марки «Nissan» модель «Qashqai», номерний знак НОМЕР_1 , при цьому розмір франшизи становить 3 200 грн.
Оскільки визначену у договорі страхування франшизу страховиком винуватця ДТП було вирахувано із суми яка перерахована на користь позивача, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 франшизу, яка установлена полісом обов`язкового страхування № 214524808 від 11.05.2023 у розмірі 3 200,00 грн.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №№ 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21).
В обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, в апеляційній скарзі адвокат Архипенко О. А. також посилався на те, що відповідачем на місці ДПТ була написана розписка, в якій останній зобов`язувався оплатити вартість ремонту автомобіля позивача після отримання коштів від страхової компанії.
Відповідно до глави 5 ЦПК України (докази та доказування) кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надана позивачем розписка не містить відомостей про місце скоєння ДТП, які автомобілі були учасниками ДТП і які механічні пошкодженні отримали, дати складення розписки та анкетних даних особи, що її підписала.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що зазначена розписка не може бути визнана належним, допустимим та достовірним доказом у спірних правовідносинах в частині визначення розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди. 
Отже за встановлених обставин в іншій частині суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.
Аналізуючи вимоги апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.
Положеннями ст. 23 ЦК України значено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності та справедливості, ураховуючи глибину душевних страждань позивача, надані докази, оскільки такі висновки районного суду є належно обґрунтованими та відповідають обставинам справи.
Колегія суддів звертає увагу, що наявність моральної шкоди підлягає доведенню належними доказами у справі, одним зі таких доказів може слугувати судова психологічна експертиза. Однак, зважаючи на обсяг установлених у справі обставин, колегія суддів вважає доведеним факт заподіяння моральних страждань позивачу у зв`язку з пошкодженням її майна, що зумовлено необхідністю вчинення нею дій задля відновлення порушених прав, зокрема у судовому порядку.
Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн, враховуючи ступінь її доведеності позивачем, відповідає принципу розумності та справедливості.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З огляду на встановлені судом обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягненнязі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 3 200,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
З приводу розподілу судових витрат у вигляді судового збору, судова колегія зазначає наступне.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, у відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог (позов в частині стягнення майнової шкоди задоволений на 27,5 % , а в частині стягнення моральної шкоди на 30 %), ОСОБА_1 має право на відшкодування судового збору за подання позовної заяви в суді першої інстанції (3 028 грн х 27,5 % + 1 211,20 х 30%) – 1 196,06 грн та на відшкодування за рахунок ОСОБА_2 499,62 грн судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені лише в частині стягнення розміру франшизи на 27,5 %.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Архипенка Олександра Анатолійовича – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2025 рокуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та в частині стягнення судового збору, скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 3 200,00 грн.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 695,68 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий:         Л. І. Василенко 

Судді        : О. В. Карпенко        

О. М. Новіков