КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа № 357/33/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7217/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
04 червня 2025 року                                                                                                м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Євграфової Є.П., Сушко Л.П.,                                                                      
                                         при секретарі      Яхно П.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  заявою представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Ярмоли О.Я.,-
 
встановив:
 
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_2 та знаходяться на його поточних рахунках у межах ціни позову у розмірі                    322 697 грн 37 коп.
Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Обраний захід забезпечення позову не призведе до обмеження прав відповідача чи третіх осіб та не є тотожним предмету позовних вимог. Існує вірогідність перерахування відповідачем грошових коштів у розмірі 322 697 грн 37 коп. на користь третіх осіб.
Ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 08 січня 2025 року у задоволенні названої заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити вимоги заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1   вимоги апеляційної скарги підтримала.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялися належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, а також наявності грошових коштів на поточних рахунках відповідача.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасникасправи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на               будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з  ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є стягнення безпідставно набутих  коштів у розмірі 322 697 грн 37 коп.
У заяві про забезпечення позову представник ОСОБА_1 просить накласти арешт на грошові кошти, які належать ОСОБА_3 та знаходяться на його поточних рахунках у межах суми ціни позову 322 697 грн 37 коп.
Звертаючись до суду із заявою, представник ОСОБА_1 зазначила, що перерахувала відповідачу грошові кошти на купівлю будівельних матеріалів та виконання ОСОБА_2 фасадних робіт. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не повернув.
ОСОБА_1 вважає, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, існує ризик неможливості виконання рішення суду в майбутньому.
ОСОБА_2 неодноразово обіцяючи повернути безпідставно набуті кошти, так цього і не зробив, що свідчить по його недобросовісну поведінку.
Колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову є доцільним та співмірним з заявленими вимогами позовної заяви, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.
Так, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли наслідком невжиття заходів забезпечення позову є неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає інтереси як позивача, так і відповідача.
У поданій заяві  ОСОБА_1 обґрунтувала належним чином можливі ризики утруднення виконання рішення суду.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку щодо доведеності та обґрунтованості заяви про забезпечення позову враховуючи предмет позовних вимог. 
Будь-яких доказів, що у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права відповідача або інших осіб, суду не представлено.
При цьому колегія суддів бере до уваги, що арештовані грошові кошти фактично зберігаються в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ними.
Враховуючи доведеність наявності спору між сторонами, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, предмет та підстави позову, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 є помилковим.
Відмовляючи у задоволенні вимог заяви представника ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із відсутності відомостей щодо наявності банківських рахунків у ОСОБА_2 . 
Такі висновки є помилковими та прийняті з неправильним застосуванням              ч. 1 ст. 150 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції помилково вважав, що арешт може бути накладено на конкретне, індивідуально визначене майно та грошові кошти, що належать відповідачам.
У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі                              № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17 викладена правова позиція про те, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат; суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.
Сам лише факт відсутності вказаних позивачем відкритих банківських рахунків, майна боржника не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову, що належить відповідачу, оскільки як передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14 січня               2021 року в справі № б/н (провадження № 61-16635ав20), від 28 вересня 2023 року в справі № б/н (провадження № 61-11439ав23).
Крім того, не зазначення позивачем чіткої інформації про конкретні рахунки, що належать відповідачу та у яких саме банківських установах, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимоги про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти, оскільки, з урахуванням вимог законодавства про банки та банківську діяльність, така інформація не є у загальному доступі, становить банківську таємницю, відповідно не може бути надана заявником.
Так, забезпечення позову у даній справі є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення, свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін спору.
У суду першої інстанції, з урахуванням вищенаведених вимог закону та фактичних обставин, не було жодних правових підстав відмовляти у накладенні арешту на грошові кошти.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відтак, ухвала суду від 08 січня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2025 року скасувати.
Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштівзадовольнити частково.
Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на відкритих рахунках у фінансових установах та/або банках та належать ОСОБА_2 в межах ціни позову у розмірі 322 697 грн 37 коп.
В іншій частині вимог заяви відмовити.
Постанова апеляційного суду підлягає негайному виконанню.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 . 
Строк пред`явлення до виконання до 04 червня 2028 року.
 
Повний текст складено 09 червня 2025 року.

 

Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 

 
Судді:                                                                                                          Є.П. Євграфова

 

                                                                                                                                                               
                                                                                                                           Л.П. Сушко